﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  6. 
  K:0 
  15. 
  31 
  

  

  carpus 
  Totara 
  är 
  den 
  enda 
  växt 
  af 
  det 
  material, 
  jag 
  haft 
  att 
  

   tillgå, 
  der 
  den 
  oentriska 
  typen 
  är 
  bibehållen 
  hos 
  fullt 
  ut- 
  

   vecklade 
  fjäll. 
  

  

  Hakea 
  corymbosa 
  R. 
  Br. 
  (Fig. 
  23—24). 
  

  

  Knoppfjällen 
  till 
  denna 
  växt 
  äro 
  trubbiga, 
  de 
  yttre 
  bredt 
  

   triangelformiga 
  med 
  afrundad 
  spets, 
  de 
  inre 
  kort 
  äggrunda. 
  

   På 
  yttre 
  sidan 
  äro 
  de 
  ljusa 
  af 
  gulhvita 
  hår. 
  Någon 
  skarp 
  

   gräns 
  mellan 
  den 
  öfre 
  obetäckta 
  och 
  den 
  nedre 
  af 
  det 
  näst 
  

   undre 
  fjället 
  täckta 
  delen 
  förefinnes 
  ej. 
  

  

  Epidermiscellerna 
  äro 
  i 
  tvär- 
  och 
  längdsnitt 
  oregelbundet 
  

   qvadratiskt 
  rektangulära. 
  Formen 
  är 
  dock 
  vexlande 
  och 
  äf- 
  

   ven 
  läget. 
  An 
  äro 
  de 
  riktade 
  rätt 
  utåt, 
  än 
  äro 
  de 
  efter 
  hela 
  

   sin 
  längd 
  lutande 
  i 
  riktning 
  mot 
  fjällets 
  spets, 
  än 
  är 
  blott 
  

   deras 
  spets 
  bågformigt 
  böjd 
  i 
  nämda 
  riktning. 
  Cellväggarne 
  

   äro 
  obetydligt 
  förtjockade 
  (utom 
  den 
  inre, 
  som 
  ej 
  är 
  för- 
  

   tjockad,) 
  och 
  färgas 
  af 
  jodzinkklorid 
  intensivt 
  mörkröda. 
  Yttre 
  

   epidermis 
  är 
  efter 
  fjällets 
  hela 
  längd 
  försedd 
  med 
  trikom- 
  

   bildningar, 
  som 
  äro 
  dels 
  en- 
  och 
  dels 
  flercelliga. 
  De 
  förra 
  

   bestå 
  af 
  en 
  jembred, 
  tillspetsad, 
  tjockväggig 
  cell. 
  De 
  senare 
  

   iitgöras 
  af 
  två 
  celler: 
  en 
  fotcell 
  och 
  en 
  kroppcell. 
  Den 
  sist- 
  

   nämda 
  är 
  af 
  vexlande 
  form. 
  Behandlade 
  med 
  jodzinkklorid 
  

   skifta 
  trikomerna 
  mellan 
  gult 
  och 
  blått. 
  Inre 
  epidermis- 
  

   cellerna 
  äro 
  mindre 
  och 
  smalare 
  än 
  de 
  yttre. 
  De 
  äro 
  regel- 
  

   bundna 
  till 
  form 
  och 
  läge. 
  Förtjockningen 
  är 
  ännu 
  svagare 
  

   än 
  hos 
  yttre 
  epidermis. 
  

  

  Närmast 
  under 
  yttre 
  epidermis 
  finnes 
  en 
  rad 
  af 
  qvadra- 
  

   tiska, 
  regelbundet 
  ordnade, 
  tunnväggiga 
  celler. 
  De 
  äro 
  starkt 
  

   klorofyllförande 
  af 
  stora 
  klorofyllkorn. 
  Detta 
  klorofyll 
  före- 
  

   kommer 
  rent 
  d. 
  v. 
  s. 
  utan 
  inblandning 
  af 
  harts, 
  som 
  eljest 
  

   plägar 
  vara 
  fallet. 
  Stundom 
  äro 
  dessa 
  celler 
  något 
  förlängda 
  

   inåt. 
  Detta 
  jemte 
  deras 
  regelbundna 
  anordning 
  — 
  de 
  äro 
  

   alltid 
  tätt 
  tryckta 
  till 
  hvarandra 
  utan 
  intercellularrum 
  — 
  

   gifva 
  dem 
  ett 
  utseende, 
  som 
  påminner 
  om 
  palissadpareukymet 
  

   hos 
  bladet 
  (fig. 
  24). 
  Den 
  starka 
  klorofyllhalten 
  tyckes 
  tala 
  

   för, 
  att 
  de 
  kunna 
  tjenstgöra 
  såsom 
  en 
  assimilerande 
  väfnad. 
  

   Liksom 
  hos 
  Elceagnus 
  är 
  den 
  palissadlika 
  formen 
  ej 
  kon- 
  

   stant 
  utom 
  tvärtom 
  mera 
  sällan 
  förekommande. 
  Under 
  inre 
  

   epidermis 
  finnes 
  äfven 
  en 
  rad 
  tunnväggiga, 
  klorofyllförande 
  

  

  