﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL, 
  BAND 
  6. 
  N:0 
  15. 
  35 
  

  

  Stora, 
  tunnväggiga, 
  likformiga 
  celler. 
  Detta 
  är 
  första 
  stadiet. 
  

   Ett 
  något 
  äldre 
  fjäll 
  deremot 
  företer 
  uti 
  denna 
  väfnad 
  en 
  ocli 
  

   annan 
  cell 
  ofta 
  något 
  större 
  än 
  de 
  kringliggande, 
  med 
  be- 
  

   tydligt 
  förtjockade 
  väggar, 
  som 
  äro 
  försedda 
  med 
  talrika, 
  ra- 
  

   •dialt 
  stälda, 
  ljusbrytande 
  porkanaler 
  (andra 
  stadiet). 
  Men 
  ännu 
  

   bibehålla 
  dessa 
  celler 
  sin 
  cellqvalitet, 
  ty 
  de 
  innehålla 
  stärkelse, 
  

   och 
  Adsa 
  ofta 
  förmåga 
  af 
  delning. 
  De 
  äro 
  i 
  detta 
  stadium 
  att 
  

   betrakta 
  såsom 
  sklerotiska 
  parenkymceller. 
  Cellens 
  lumen 
  är 
  

   ännu 
  ganska 
  stort 
  (dess 
  diameter 
  omkring 
  6 
  ggr 
  större 
  än 
  

   cellväggens 
  bredd).. 
  I 
  ännu 
  äldre 
  fjäll 
  eller 
  stundom 
  uti 
  samma 
  

   fjäll 
  inträder 
  tredje 
  och 
  sista 
  stadiet. 
  Cellväggen 
  är 
  nu 
  så 
  

   tjock, 
  att 
  cellens 
  lumen 
  blifvit 
  reduceradt 
  till 
  ett 
  minimum 
  

   {dess 
  diameter 
  vanligen 
  mindre 
  än 
  cellväggens 
  bredd). 
  Ingen 
  

   stärkelse 
  eller 
  protoplasmatiskt 
  innehåll 
  kan 
  spåras, 
  hvarföre 
  

   ■cellqvaliteten 
  är 
  förlorad, 
  och 
  de 
  ursprungliga 
  parenkymcel- 
  

   lerna 
  hafva 
  utvecklats 
  till 
  korta 
  sklerenkymceller. 
  De 
  ligga 
  

   enstaka 
  eller 
  förenade 
  två 
  och 
  två 
  eller 
  i 
  större 
  hopar 
  utan 
  

   ordning. 
  I 
  första 
  stadiet 
  färgas 
  alla 
  cellerna 
  blåa 
  af 
  jodzink- 
  

   klorid. 
  De 
  sklerotiska 
  parenkymcellerna 
  färgas 
  gulgröna, 
  och 
  

   sklerenkymet 
  intensivt 
  gult 
  af 
  samma 
  reagens. 
  Korta 
  skleren- 
  

   kymceller 
  förekomma 
  uti 
  stammens 
  barklager, 
  men 
  finnas 
  ej 
  

   uti 
  bladskaftet. 
  De 
  uppträda 
  dock 
  i 
  den 
  utanför 
  knoppen 
  

   qvarsittande 
  bladbasen, 
  som 
  tillhört 
  föregående 
  årets 
  blad. 
  

  

  Korkväfnad 
  uppträder 
  hos 
  dessa 
  fjäll, 
  men 
  ej 
  såsom 
  hypo- 
  

   dermatiska, 
  vertikala 
  lager, 
  utan 
  horisontalt 
  nära 
  spetsen. 
  

   Denna 
  förkorkning 
  visar 
  sig 
  ganska 
  tidigt 
  redan 
  i 
  början 
  af 
  

   juni 
  på 
  nyss 
  bildade 
  knoppar. 
  Den 
  uppstår 
  uti 
  spetsen, 
  der 
  

   genom 
  delningar 
  i 
  parenkymet 
  en 
  tvärs 
  öfver 
  fjället 
  gående 
  

   korkväfnad 
  bildas. 
  Denna 
  korkväfnad 
  iippstår 
  genom 
  celler- 
  

   nas 
  delning 
  både 
  ^iti 
  längd- 
  och 
  tvärriktningen 
  (ej 
  blott 
  uti 
  

   €n 
  riktning, 
  som 
  vid 
  ett 
  vanligt 
  korkkambium). 
  Härigenom 
  

   fylles 
  spetsen 
  af 
  en 
  korkväfnad 
  af 
  trånga, 
  polyedriska 
  celler 
  

   med 
  bruna 
  väggar, 
  som 
  blifva 
  ännu 
  mörkare 
  i 
  klorzinkjod. 
  Inne- 
  

   hållet 
  är 
  som 
  vanligt 
  luft. 
  Denna 
  korkväfnad 
  uppstår 
  till 
  följd 
  

   af 
  att 
  fjällspetsen 
  (= 
  den 
  rudimentära 
  bladskifvan) 
  affaller. 
  

   Derifrån 
  fortgår 
  förkorkningen 
  nedåt 
  och 
  utefter 
  fjällets 
  sido- 
  

   kanter. 
  Slutligen 
  förkorkas 
  större 
  delen 
  af 
  parenkymet 
  (på 
  

   affallande 
  fjäll), 
  så 
  att 
  det 
  färgas 
  brunt 
  af 
  jodzinkklorid. 
  

  

  Kärlknippena 
  äro 
  väl 
  utvecklade. 
  De 
  ega 
  en 
  tydlig 
  ved- 
  

   och 
  bastdel. 
  Veden 
  innehåller 
  spiralkärl, 
  spiral- 
  och 
  portra- 
  

   keider. 
  Bastdelen 
  består 
  af 
  kambiform, 
  silrör 
  och 
  parenkym. 
  

  

  