﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  6. 
  N:0 
  15. 
  39 
  

  

  Till 
  dessa 
  fjälls 
  anatomi 
  må 
  följande 
  tilläggas 
  angående 
  

   upplösningen 
  af 
  de 
  tjockväggiga 
  väfnaderna 
  (sklerenkym 
  och 
  

   sklerotiskt 
  parenkym). 
  Af 
  fjäll, 
  tillhörande 
  en 
  vinterknopp, 
  

   hafva 
  flera 
  på 
  olika 
  höjd 
  undersökts, 
  hvarvid 
  framgått, 
  att 
  

   omkring 
  25 
  fjäll, 
  nedifrån 
  räknadt, 
  äro 
  helt 
  och 
  hållet 
  bruna 
  

   och 
  af 
  nästan 
  likartad 
  byggnad 
  d. 
  v. 
  s. 
  starkt 
  sklerenkym- 
  

   förande, 
  vanligen 
  ända 
  ned 
  till 
  basen 
  af 
  båda 
  kanterna. 
  Derpå 
  

   hafva 
  fjäll 
  från 
  den 
  utsprickande 
  knoppen 
  iindersökts, 
  och 
  

   sklerenkymet 
  har 
  då 
  befunnits 
  vara 
  stadt 
  i 
  upplösning. 
  Uti 
  

   de 
  yttre 
  fjällen 
  bibehålles 
  det, 
  om 
  ock 
  med 
  resorberade 
  väggar. 
  

   10:de 
  eller 
  12:e 
  fjällen 
  nedifrån 
  hafva 
  uti 
  några 
  fall 
  undersökts, 
  

   och 
  sklerenkymet 
  var 
  der 
  totalt 
  förvandladt 
  till 
  tunnväggigt 
  

   parenkym, 
  sparsamt 
  förande 
  klorofyll 
  längs 
  cellväggarne. 
  Af- 
  

   ven 
  af 
  Quercus 
  Macranthera 
  F. 
  M. 
  har 
  jag 
  undersökt 
  fjäll 
  och 
  

   iakttagit 
  samma 
  förhållande. 
  I 
  vissa 
  fjäll 
  kan 
  denna 
  mem- 
  

   branupplösniug 
  tydligt 
  iakttagas. 
  Cellväggen 
  är 
  i 
  vissa 
  celler 
  

   hvit 
  till 
  färgen 
  med 
  otydlig 
  skiktning, 
  men 
  antar 
  i 
  andra 
  der- 
  

   emot 
  en 
  brunaktig 
  färg 
  af 
  något 
  sekretartadt 
  ämne. 
  Skikt- 
  

   ningen 
  framträder 
  nu 
  skarpt, 
  och 
  cellens 
  lumen 
  är 
  större 
  på 
  

   samma 
  gång 
  som 
  väggarne 
  äro 
  ojemnt 
  förtunnade. 
  Här 
  ser 
  

   man 
  ett 
  utsprång, 
  der 
  en 
  fördjupning, 
  och 
  på 
  andra 
  ställen 
  

   synas 
  delar 
  af 
  väggen 
  lösryckta, 
  bildande 
  staflika 
  kroppar. 
  De 
  

   svagt 
  klorofyllförande 
  stipler, 
  hvartill 
  fjällen 
  utväxa, 
  vissna 
  

   snart 
  bort. 
  

  

  Deutzia 
  gracilis 
  S 
  & 
  Z. 
  

  

  Knoppfjällen 
  äro 
  korta, 
  lansettlika, 
  bruna 
  och 
  temligen 
  

   hårda. 
  De 
  inre 
  äro 
  nedtill 
  gröna 
  och 
  blott 
  uti 
  öfre 
  delen 
  

   bruna. 
  Dessa 
  utväxa 
  ofta 
  till 
  gröna 
  lågblad, 
  under 
  det 
  de 
  

   en 
  tid 
  qvarsitta 
  vid 
  skottets 
  bas 
  för 
  att 
  sedan 
  affalla. 
  Undersök- 
  

   ningar 
  äro 
  anstälda 
  hufvudsakligen 
  på 
  den 
  utslående 
  knoppen, 
  

   då 
  skilnaden 
  mellan 
  de 
  yttre 
  och 
  inre 
  fjällen 
  mest 
  framträder. 
  

  

  Hos 
  de 
  yttre 
  (fig. 
  10) 
  består 
  epidermis 
  af 
  långsträckta, 
  

   tillspetsade 
  eller 
  tvära 
  celler. 
  De 
  äro 
  fylda 
  af 
  ett 
  brunt 
  harts, 
  

   som 
  ensamt 
  ger 
  fjället 
  dess 
  bruna 
  färg, 
  emedan 
  den 
  inre 
  väf- 
  

   naden 
  är 
  färglös. 
  Enär 
  de 
  hartsfylda 
  epidermiscellerna 
  äro 
  

   temligen 
  smala, 
  hopklibbas 
  deras 
  yttre 
  och 
  inre 
  väggar 
  af 
  

   hartset, 
  hvarigenom 
  epidermis 
  får 
  utseendet 
  af 
  en 
  tjock 
  kuti- 
  

   kula. 
  Genom 
  saltsyra 
  kan 
  man 
  dock, 
  åtminstone 
  delvis, 
  skilja 
  

  

  