﻿40 
  E. 
  ADLERZ, 
  BIDRAG 
  TILL 
  KNOPPFJÄLLENS 
  ANATOMI. 
  

  

  de 
  båda 
  väggarne 
  åt. 
  Likartadt 
  är 
  förliållandet 
  hos 
  Fagus, 
  

   såsom 
  prof. 
  Areschoug 
  äfven 
  visat, 
  med 
  hvars 
  fjäll 
  dessa 
  uär- 
  

   mast 
  öfverensstämma. 
  Grundväfnaden 
  är 
  af 
  ringa 
  mägtigliet 
  

   (blott 
  omkr. 
  fyra 
  cellrader 
  tvärs 
  öfver 
  fjällets 
  bredd). 
  Den 
  

   består 
  af 
  långsträckta, 
  breda 
  celler 
  med 
  sneda 
  eller 
  räta 
  tvär- 
  

   väggar. 
  Membranerna 
  äro 
  något 
  förtjockade 
  ocli 
  färgas 
  delvis 
  

   gula 
  och 
  delvis 
  blåa 
  af 
  jodzinkklorid 
  samt 
  äro 
  försedda 
  med 
  

   sneda, 
  springformiga 
  porer. 
  Innehållet 
  består 
  till 
  större 
  delen 
  af 
  

   luft. 
  Uti 
  en 
  och 
  annan 
  cell 
  påträffas 
  stärkelse. 
  Denna 
  väfnad 
  

   är 
  sålunda 
  att 
  betrakta 
  såsom 
  ett 
  sklerotiskt 
  parenkym. 
  Någon 
  

   betydligare 
  förtjockning 
  af 
  cellväggarne 
  emot 
  spetsen, 
  såsom 
  

   fallet 
  är 
  hos 
  Fagus, 
  inträder 
  ej. 
  Cellens 
  lumen 
  är 
  alltid 
  stort. 
  

   Den 
  i 
  cellerna 
  förvarade 
  luften 
  är 
  egnad 
  att 
  bilda 
  skyddande, 
  

   värmeoledande 
  väfnader. 
  De 
  två 
  inre 
  fjällen, 
  som 
  utväxa 
  till 
  

   gröna 
  lågblad, 
  afvika 
  betydligt 
  från 
  de 
  nu 
  beskrifna. 
  Dess 
  

   bredd 
  är 
  omkring 
  dubbelt 
  så 
  stor 
  som 
  hos 
  de 
  förra 
  fjällen, 
  

   och 
  cellraderna 
  äro 
  talrika 
  samt 
  mera 
  svalda 
  och 
  turgesce- 
  

   rande 
  på 
  detta 
  stadium, 
  emedan 
  fjället 
  befinner 
  sig 
  uti 
  till- 
  

   växt. 
  Epidermis 
  består 
  här 
  af 
  qvadratiska 
  eller 
  rektangulära 
  

   celler 
  med 
  ofärgadt 
  innehåll. 
  Mot 
  den 
  bruna 
  spetsen 
  blifva 
  

   epidermiscellerna 
  qvadratiska 
  med 
  starkare 
  förtjockad 
  kutikula. 
  

   De 
  inre 
  cellerna 
  äro 
  uti 
  fjällets 
  nedre 
  och 
  mellersta 
  del 
  run- 
  

   dadt 
  rektangulära, 
  ej 
  jembreda 
  samt 
  med 
  klorofyllhaltigt 
  inne- 
  

   håll. 
  I 
  spetsen 
  blifva 
  äfven 
  grund 
  väfnadens 
  celler 
  regelbun- 
  

   det 
  qvadratiska. 
  Alla 
  dessa 
  celler 
  äro 
  ännu 
  fylda 
  af 
  ett 
  brunt 
  

   harts, 
  som 
  sedan 
  försvinner, 
  då 
  de 
  utvuxit 
  till 
  lågblad. 
  Kärl- 
  

   knippena 
  äro 
  af 
  vanlig 
  byggnad 
  med 
  en 
  ved- 
  och 
  en 
  bastdel. 
  

   De 
  äro 
  mera 
  utvecklade 
  uti 
  de 
  inre 
  fjällen. 
  

  

  Heritiera 
  macrophjila, 
  (enl. 
  etik. 
  i 
  Upsala 
  Bot. 
  trädgård). 
  

  

  (Fig. 
  1—6). 
  

  

  len 
  hos 
  detta 
  träd 
  äro 
  från 
  en 
  bred 
  rektangulär-qva- 
  

   dratisk 
  bas 
  hastigt 
  afsmalnande 
  till 
  en 
  lång, 
  ruudadt 
  kölad. 
  

   ytterst 
  triangulär 
  spets. 
  På 
  inre 
  sidan 
  äro 
  fjällen 
  starkt 
  kon- 
  

   kava. 
  De 
  äro 
  särdeles 
  tjocka 
  och 
  fasta 
  till 
  sin 
  konsistens, 
  hvar- 
  

   ken 
  i 
  spetsen 
  eller 
  mot 
  kanten 
  tunt 
  hinnaktiga. 
  I 
  knoppen 
  

   äro 
  de 
  ej 
  tilltryckta 
  utan 
  utstående, 
  såsom 
  fallet 
  äfven 
  är 
  med 
  

   fjällen 
  hos 
  Phyllanthus. 
  

  

  