﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  6. 
  N:0 
  15. 
  41 
  

  

  Både 
  yttre 
  och 
  inre 
  epidermis 
  litgöras 
  af 
  små 
  regelbundna, 
  

   rektangulära 
  celler 
  med 
  ett 
  brunt 
  hartsartadt 
  innehåll. 
  Epi- 
  

   dermis 
  är 
  försedd 
  med 
  talrika 
  stjernhår. 
  

  

  Under 
  epidermis 
  finnes 
  en 
  mägtig 
  korkväfnad, 
  som 
  sträc- 
  

   ker 
  sig 
  ända 
  från 
  fjällets 
  bas 
  till 
  dess 
  spets 
  på 
  ömse 
  sidor 
  

   under 
  båda 
  slagen 
  af 
  epidermis 
  (fig. 
  1). 
  De 
  yttersta 
  kork- 
  

   cellerna 
  äro 
  fylda 
  af 
  ett 
  brunt 
  harts 
  af 
  samma 
  slag 
  som 
  hos 
  

   epidermis. 
  De 
  innanför 
  dessa 
  belägna 
  innehålla 
  endast 
  luft. 
  

   Korkmembranerna 
  färgas 
  bruna 
  af 
  jodzinkklorid. 
  Uti 
  fjällets 
  

   nedre 
  del 
  uppträder 
  innanför 
  inre 
  korklagret 
  en 
  ganska 
  mäg- 
  

   tig 
  kollenkymväfnad. 
  På 
  fjällets 
  yttre 
  sida 
  är 
  kollenkymet 
  ej 
  

   utveckladt, 
  likaså 
  icke 
  heller 
  uti 
  den 
  långsträckta 
  spetsen. 
  Dess 
  

   membraner 
  färgas, 
  ehuru 
  med 
  någon 
  svårighet, 
  blåa 
  af 
  jodzink- 
  

   klorid. 
  Den 
  öfriga 
  delen 
  af 
  grundväfnaden 
  utgöres 
  af 
  paren- 
  

   kyrn 
  af 
  vanligt 
  utseende. 
  Det 
  visar 
  samma 
  reaktion 
  som 
  

   kollenkymet. 
  Cellinnehållet 
  utgöres 
  af 
  luft, 
  harts 
  eller 
  slem. 
  

   Denna 
  väfnad 
  af 
  parenkymatiska 
  celler, 
  det 
  s. 
  k. 
  inre 
  bark- 
  

   la2:ret, 
  innehåller 
  en 
  mängd 
  slemkaviteter, 
  hvilka 
  dels 
  äro 
  

   motsatta 
  och 
  dels 
  skiftevisa 
  med 
  kärlknippena 
  (fig. 
  6). 
  I 
  den 
  

   utdragna 
  spetsen 
  äro 
  de 
  mindre 
  talrika, 
  hafva 
  sammansmultit 
  

   med 
  hvarandra 
  och 
  ligga 
  utan 
  någon 
  bestämd 
  ordning 
  i 
  för- 
  

   hållande 
  till 
  kärlknippena. 
  Innehållet 
  är 
  en 
  gul 
  eller 
  brun- 
  

   aktig 
  massa 
  med 
  små 
  fasta 
  korn 
  eller 
  droppar. 
  Det 
  hela 
  är 
  

   en 
  blandning 
  af 
  gummi 
  och 
  harts, 
  hvilket 
  Hanstein 
  förmodar 
  

   vara 
  fallet 
  med 
  dylika 
  slemkaviteter 
  hos 
  Tilia. 
  Uti 
  vatten 
  

   sväller 
  det 
  homogena 
  lagret 
  betydligt, 
  men 
  ej 
  uti 
  alkohol. 
  

   Af 
  metylgrönt 
  färgas 
  slemmassan 
  grön 
  och 
  antager 
  en 
  tyd- 
  

   ligare 
  skiktning 
  än 
  förut. 
  De 
  små 
  kornen 
  (troligen 
  harts), 
  

   blifva 
  mörka 
  såsom 
  förut, 
  skiftande 
  i 
  metallbrunt, 
  men 
  grön- 
  

   färgas 
  ej. 
  

  

  Dessa 
  slemkaviteter 
  hafva 
  uppkommit 
  derigenom, 
  att 
  pa- 
  

   renkymceller 
  genom 
  slemafsöndring 
  förlorat 
  sin 
  cellqvalitet. 
  

   Membranerna 
  hafva 
  sedan 
  brustit 
  sönder, 
  och 
  slemmet 
  har 
  

   blifvit 
  fritt. 
  Gången 
  häraf 
  är, 
  efter 
  hvad 
  jag 
  funnit, 
  följande. 
  

  

  På 
  ett 
  längdsnitt 
  ser 
  man, 
  att 
  början 
  till 
  dessa 
  bildningar 
  

   sker 
  derigenom, 
  att 
  några 
  parenkymceller 
  uttänjas 
  på 
  tvären, 
  

   så 
  att 
  de 
  från 
  att 
  vara 
  qvadratiska 
  eller 
  på 
  längden 
  rektan- 
  

   gulära 
  blifva 
  transverselt 
  rektangulära. 
  Innehållet 
  i 
  dessa 
  

   celler 
  får 
  ett 
  grofkornigt 
  utseende"(fig. 
  3). 
  Kort 
  derpå 
  uppträda 
  

   hartsdroppar, 
  hvarunder 
  det 
  grof 
  korniga 
  innehållet 
  försAdnner 
  

   (fig. 
  2). 
  Hartset 
  tyckes 
  sålunda 
  uppkomma 
  ur 
  cellens 
  inre, 
  

  

  