﻿44 
  E. 
  AULERZ, 
  BIDRAG 
  TILL 
  KNOPPFJÄLLENS 
  ANATOMI. 
  

  

  endast 
  uti 
  dessas 
  öfre 
  del, 
  de 
  allra 
  innersta 
  sakna 
  nästan 
  totalt 
  

   denna 
  väfnad. 
  

  

  Yttre 
  och 
  inre 
  epidermis 
  äro 
  hvarandra 
  temligen 
  lika, 
  

   hvilket 
  är 
  ett 
  mindre 
  vanligt 
  förhållande. 
  Båda 
  väfnaderna 
  

   bestå 
  af 
  mycket 
  små, 
  i 
  tvärsnitt 
  rundadt 
  qvadratiska 
  celler, 
  

   hvilkas 
  väggar 
  aldrig 
  äro 
  förtjockade. 
  Uti 
  de 
  innersta 
  fjällen 
  

   och 
  vid 
  basen 
  af 
  de 
  mellersta 
  färgas 
  de 
  blåa 
  af 
  jodzinkklorid. 
  

   I 
  fjällens 
  spetsar 
  äro 
  de 
  vanligen 
  förkorkade, 
  isynnerhet 
  de, 
  

   som 
  tillhöra 
  inre 
  epidermis. 
  Afven 
  uti 
  detta 
  fall 
  äro 
  ytter- 
  

   väggarne 
  ej 
  i 
  ringaste 
  grad 
  förtjockade. 
  Ofta 
  förkorkas 
  ej 
  yttre 
  

   epidermiscellernas 
  membraner 
  uti 
  fjällets 
  öfre 
  del, 
  ehuru 
  detta 
  

   försiggått 
  med 
  de 
  öfriga 
  väfnaderna. 
  De 
  färgas 
  då 
  blåa 
  af 
  

   jodzinkklorid 
  och 
  erbjuda 
  ett 
  vissnadt 
  utseende, 
  i 
  det 
  att 
  cell- 
  

   väggarna 
  delvis 
  äro 
  insjunkna 
  eller 
  sönderslitna 
  (fig. 
  27). 
  Stun- 
  

   dom 
  äro 
  epidermiscellerna 
  alldeles 
  bortfallna, 
  så 
  att 
  korkväfnaden 
  

   omedelbart 
  bildar 
  fjällets 
  yttre 
  kant. 
  I 
  fjällens 
  spetsar 
  och 
  ett 
  

   stycke 
  upp 
  på 
  kanterna 
  förekomma 
  långa, 
  enkla 
  hår, 
  bestående 
  

   af 
  flera 
  utdraget 
  cylindriska 
  celler, 
  hvilkas 
  membraner 
  färgas 
  

   gulbruna 
  af 
  jodzinkklorid. 
  Inga 
  kolleterer 
  förekomma. 
  Klyf- 
  

   öppningar 
  finnas 
  på 
  de 
  inre 
  fjällen, 
  ehuru 
  sparsamt. 
  

  

  Grundväfnaden, 
  som 
  tydligast 
  fram.träder 
  uti 
  de 
  inre 
  fjäl- 
  

   len 
  och 
  vid 
  basen 
  af 
  de 
  mellersta, 
  der 
  ej 
  någon 
  förkorkning 
  

   inträdt, 
  är 
  knappast 
  differentierad 
  uti 
  yttre 
  och 
  inre 
  barklager. 
  

   Den 
  utgöres 
  af 
  i 
  horisontalsnitt 
  rundade, 
  tunnväggiga 
  eller 
  nå- 
  

   got 
  kollenkymatiskt 
  förtjockade 
  celler. 
  Uti 
  dessa 
  förekommer 
  

   sparsamt 
  klorofyll, 
  utom 
  då 
  de 
  äro 
  förkorkade. 
  De 
  färgas 
  i 
  

   förra 
  fallet 
  blåa, 
  i 
  senare 
  gula 
  af 
  jodzinkklorid. 
  I 
  fjällens 
  spet- 
  

   sar, 
  der 
  de 
  blifvit 
  förkorkade, 
  äro 
  de 
  af 
  sig 
  sjelfva 
  gulbruna, 
  

   hafva 
  en 
  oregelbunden, 
  kantig 
  form 
  och 
  temligen 
  förtjockade 
  

   membraner. 
  Här 
  och 
  der 
  förekomma 
  talrika 
  kristallförandé 
  

   celler 
  eller 
  s. 
  k. 
  kristallsäckar, 
  hvilkas 
  väggar 
  ofta 
  brustit, 
  hvar- 
  

   igeuom 
  luftrum 
  uppstått. 
  

  

  Under 
  epidermis 
  uppträder, 
  såsom 
  nämdt 
  är, 
  kork. 
  Den 
  

   förekommer 
  uti 
  två 
  vanligen 
  lika 
  mägtiga 
  väfnader 
  på 
  fjällets 
  

   båda 
  sidor. 
  Dessa 
  bestå 
  af 
  3 
  — 
  5 
  rader 
  korkceller 
  af 
  vanlig 
  

   form, 
  d. 
  v. 
  s. 
  i 
  längd- 
  och 
  tvärsnitt 
  plattadt 
  rektangulära. 
  Stun- 
  

   dom 
  är 
  hvarje 
  cell 
  afdelad 
  i 
  en 
  mängd 
  rum, 
  som 
  äro 
  radialt 
  

   stälda. 
  Uti 
  fjällens 
  spets 
  äro 
  cellerna 
  uti 
  det 
  yttre 
  korklagret 
  

   fylda 
  af 
  ett 
  brunt 
  harts, 
  hvaraf 
  cellväggarne 
  sammankittas 
  med 
  

   hvarandra. 
  Korkväfnaderna 
  anläggas 
  mycket 
  tidigt. 
  Eedan 
  

   uti 
  fjäll 
  tillhörande 
  knoppar, 
  som 
  bildats 
  i 
  början 
  af 
  sommaren. 
  

  

  