﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANUL. 
  BAND 
  6. 
  N:0 
  15. 
  45 
  

  

  har 
  deras 
  anläggning 
  inträdt. 
  Förkorkningen 
  börjar 
  i 
  spetsen 
  

   och 
  fortskrider 
  sedan 
  längs 
  kanterna, 
  der 
  vertikala, 
  hypoderma- 
  

   tiska 
  lager 
  bildas. 
  Den 
  yttre 
  korkväfnaden 
  sträcker 
  sig 
  be- 
  

   tydligt 
  längre 
  ned 
  mot 
  basen 
  än 
  den 
  inre. 
  

  

  Angående 
  utvecklingen 
  har 
  jag 
  genom 
  undersökningar 
  af 
  

   gränslinien 
  på 
  fjället 
  mellan 
  den 
  förkorkade 
  och 
  ej 
  förkorkade 
  

   delen 
  funnit, 
  att 
  korkcellerna 
  utvecklas 
  ur 
  den 
  rad 
  af 
  kollen- 
  

   kymceller, 
  som 
  ligger 
  närmast 
  under 
  epidermis. 
  Detta 
  sker 
  

   genom 
  tangentiela 
  delningar 
  af 
  dessa 
  celler. 
  Först 
  bildas 
  en 
  

   skiljevägg, 
  parallel 
  med 
  den 
  yttre 
  och 
  inre 
  cellväggen. 
  Den 
  

   utom 
  denna 
  liggande 
  cellen 
  blir 
  korkcell, 
  hvaremot 
  den 
  inre 
  

   dottercellen 
  blir 
  modercell 
  och 
  alstrar 
  genom 
  ny 
  delning 
  en 
  

   korkcell 
  intill 
  den 
  förra 
  och 
  en 
  modercell 
  innanför 
  denna. 
  

   Korkcellerna 
  utvecklas 
  sålunda 
  (åtminstone 
  i 
  de 
  af 
  mig 
  under- 
  

   sökta 
  fall) 
  centripetalt. 
  Detta 
  kan 
  lätt 
  iakttagas 
  vid 
  behandling 
  

   med 
  jodzinkklorid. 
  Det 
  synes 
  deraf, 
  att 
  på 
  det 
  ställe, 
  der 
  en 
  

   delning 
  nyss 
  egt 
  rum, 
  denna 
  sista 
  skiljevägg, 
  som 
  blåfärgas 
  at 
  

   jodzinkklorid 
  och 
  sålunda 
  ännu 
  ej 
  blifvit 
  förkorkad, 
  är 
  belägen 
  

   på 
  insidan 
  af 
  korklagret. 
  Stundom 
  färgas 
  denna 
  vägg 
  till 
  sin 
  

   yttre 
  hälft 
  gulbrun 
  och 
  till 
  den 
  inre 
  blå. 
  

  

  Vid 
  fjällets 
  midt 
  uppträda 
  stundom 
  horisontala 
  korklager, 
  

   som 
  sammanbinda 
  de 
  båda 
  sidornas 
  hypodermatiska 
  korkväf- 
  

   nader 
  med 
  hvarandra. 
  Denna 
  väfnad 
  plägar 
  utmärka 
  gränsen 
  

   mellan 
  fjällets 
  öfre 
  förkorkade 
  och 
  nedre 
  gröna 
  del. 
  

  

  Kärlknippena 
  äro 
  till 
  antalet 
  10 
  — 
  12, 
  nästan 
  parallela 
  från 
  

   fjällets 
  bas 
  såsom 
  hos 
  Soi^bus. 
  De 
  förgrena 
  sig 
  föga 
  och 
  ana- 
  

   stomosera 
  ej 
  med 
  hvarandra. 
  Deras 
  förlopp 
  företer 
  inga 
  af- 
  

   vikelser 
  från 
  det 
  vanliga. 
  Byggnaden 
  är 
  väsendtligen 
  olika 
  

   på 
  olika 
  delar 
  af 
  fjället. 
  Man 
  har 
  sålunda 
  att 
  urskilja 
  liksom 
  

   trenne 
  utvecklingsstadier 
  på 
  tre 
  olika 
  punkter: 
  

  

  1) 
  kärlknippena 
  vid 
  den 
  icke 
  förkorkade 
  basen 
  och 
  uti 
  

   större 
  delen 
  af 
  de 
  innersta 
  fjällen, 
  

  

  2) 
  kärlknippena 
  vid 
  den 
  ofullständigt 
  förkorkade 
  midten 
  

   af 
  fjället, 
  

  

  o) 
  kärlknippena 
  uti 
  den 
  fullständigt 
  förkorkade 
  spetsen. 
  

  

  Den 
  basala 
  delen 
  af 
  kärlknippena 
  består 
  af 
  spiralkärl 
  och 
  

   en 
  temligen 
  väl 
  utvecklad 
  bastdel, 
  som 
  utgöres 
  af 
  mycket 
  vida 
  

   silrör, 
  omgifna 
  af 
  smala 
  tillspetsade 
  kambiformceller. 
  Hela 
  kärl- 
  

   knippet 
  omgifves 
  af 
  en 
  ofullständigt 
  sammanhängande 
  ring 
  af 
  

   parenkymceller. 
  Både 
  ved- 
  och 
  bastdelen 
  färgas 
  blåa 
  af 
  jod- 
  

   zinkklorid. 
  

  

  