﻿50 
  E. 
  ADLERZ, 
  BIDRAG 
  TILL 
  KNOPPFJÄLLENS 
  ANATOMI. 
  

  

  lernas 
  qvalitet 
  bättre 
  bevarad 
  uti 
  fjällets 
  nedre 
  del. 
  De 
  äro 
  

   här 
  fylda 
  af 
  ett 
  grumligt, 
  protoplasmatiskt 
  innehåll, 
  med 
  spridda 
  

   klorofyllkorn. 
  Cellmembranerna 
  äro 
  ofta 
  bukigt 
  uppsvälda, 
  

   hvilket 
  tyder 
  på, 
  att 
  de 
  äro 
  utsatta 
  för 
  stark 
  turgescens. 
  Sanno- 
  

   likt 
  förorsakar 
  denna 
  en 
  sträckning 
  och 
  möjligen 
  äfven 
  en 
  

   membrantillväxt 
  vid 
  knoppens 
  öppnande. 
  Ju 
  mera 
  knoppen 
  

   tilltager 
  i 
  utveckling 
  desto 
  mera 
  förlänges 
  fjällets 
  nedre 
  gröna 
  

   del 
  och 
  desto 
  rikligare 
  blir 
  dess 
  klorofyllinnehåll. 
  De 
  allra 
  

   yttersta 
  fjällen 
  äro 
  ofta 
  utefter 
  hela 
  sin 
  längd 
  af 
  samma 
  bygg- 
  

   nad, 
  samt 
  utgöras 
  alltigenom 
  af 
  skyddande 
  väfnad. 
  De 
  in- 
  

   nersta 
  äro 
  ock 
  af 
  likartad 
  byggnad, 
  men 
  de 
  bestå 
  helt 
  och 
  

   hållet 
  af 
  klorofyllförande 
  celler. 
  

  

  En 
  motsvarighet 
  mellan 
  primära 
  barkens 
  i 
  stammen 
  och 
  

   fjällens 
  inre 
  byggnad 
  eger 
  rum, 
  så 
  att, 
  om 
  den 
  förra 
  utmärkes 
  

   af 
  någon 
  egendomlig 
  väfnad, 
  denna 
  då 
  äfven 
  uppträder 
  uti 
  

   fjället. 
  Exempel 
  härpå 
  lemna 
  Quercus, 
  Tilia, 
  Cytisus 
  m. 
  fl. 
  

   Detta 
  förhållande 
  är 
  påvisadt 
  af 
  prof. 
  AEESCHOua 
  och 
  fram- 
  

   hålles 
  af 
  honom 
  såsom 
  ett 
  kraftigt 
  bevis 
  för, 
  att 
  fjällens 
  grund- 
  

   väfnad 
  är 
  identisk 
  med 
  stammens 
  yttre 
  och 
  inre 
  barklager. 
  

   Stundom 
  råder 
  en 
  öfverensstäramelse 
  mellan 
  fjällets 
  och 
  blad- 
  

   skifvans 
  byggnad, 
  i 
  det 
  att 
  samma 
  slags 
  cellqvaliteten 
  för- 
  

   störande 
  företeelser 
  förekommer 
  hos 
  båda. 
  Så 
  är 
  förhållandet 
  

   med 
  Ceplialotaxus 
  och 
  Podocarpus 
  Totara. 
  Hos 
  båda 
  är 
  harts- 
  

   gångens 
  läge 
  öfverensstämmande 
  hos 
  bladen 
  och 
  fjällen, 
  och 
  

   hos 
  bladen 
  af 
  Podocarpus 
  finnes 
  ett 
  hypodermatiskt 
  skleren- 
  

   kym, 
  som 
  äfven 
  påträffas 
  hos 
  dess 
  ena 
  fjälltyp. 
  

  

  Mera 
  sällan 
  inträder 
  någon 
  likhet 
  mellan 
  fjället 
  och 
  blad- 
  

   skaftet 
  uti 
  anatomiskt 
  afseende. 
  Så 
  är 
  dock 
  fallet 
  med 
  Cycas 
  

   revoluta. 
  Hos 
  dennas 
  fjäll 
  återfinnes 
  det 
  uti 
  bladskaftet 
  före- 
  

   kommande 
  hypodermatiska 
  sklerenkymet, 
  som 
  flere 
  lager 
  djupt 
  

   ligger 
  närmast 
  under 
  epidermis 
  rundt 
  om 
  på 
  fjällets 
  alla 
  sidor. 
  

   Sklerenkymcellernas 
  väggar 
  äro 
  dock 
  mera 
  förtjockade 
  än 
  uti 
  

   bladskaftet. 
  Uti 
  fjällets 
  inre 
  del 
  äro 
  talrika 
  sekretförande 
  gån- 
  

   gar. 
  Dylika 
  finnas 
  äfven 
  uti 
  bladskaftet, 
  ehuru 
  mera 
  spar- 
  

   samt 
  och 
  ej 
  angripande 
  närliggande 
  väfnader. 
  Om 
  sålunda 
  

   både 
  fjäll 
  och 
  blad 
  ega 
  sklerenkym 
  eller 
  sekretafsöndring 
  så- 
  

   som 
  hos 
  Ceplialotcunis, 
  Podocarpus 
  och 
  Cycas^ 
  äro 
  dessa 
  väfnader 
  

   vanligen 
  mera 
  reducerade 
  hos 
  bladen 
  än 
  hos 
  fjällen. 
  Denna 
  

   differens 
  kan 
  äfven 
  uttryckas 
  så, 
  att 
  hos 
  de 
  förra 
  kringliggande 
  

   väfnaders 
  cellqvalitet 
  ej 
  lider 
  något 
  intrång, 
  hvilket 
  deremot 
  

   är 
  fallet 
  hos 
  de 
  senare. 
  

  

  