﻿BIH 
  

  

  ANG 
  TILL 
  K. 
  SV, 
  VET.-AKAT). 
  HANDL. 
  BAND 
  6. 
  N:0 
  15. 
  51 
  

  

  En 
  ganska 
  rik 
  omvexling 
  är 
  rådande 
  lios 
  fjällen 
  i 
  afseende 
  

   på 
  de 
  olika 
  slags 
  väfnader, 
  der 
  förekomma. 
  De 
  äro 
  ej 
  i 
  detta 
  

   afseende 
  aå 
  enkla, 
  som 
  man 
  vid 
  första 
  anblicken 
  skulle 
  kunna 
  

   tro 
  Ino-endera 
  af 
  DE 
  Bart's 
  sex 
  väfnadsarter 
  saknas. 
  Vi 
  skola 
  

   nu 
  taga 
  en 
  allmän 
  öfversio;t 
  af 
  dessa. 
  

  

  Epidermis. 
  Epidermiscellema 
  äro 
  till 
  form 
  och 
  läge 
  myc- 
  

   ket 
  varierande. 
  Vanligen 
  äro 
  de 
  uti 
  längdsnitt 
  rektanguliira, 
  

   i 
  tvärsnitt 
  qvadratiska 
  eller 
  rundadt 
  qvadratiska 
  från 
  ytan 
  sedda 
  

   tafvelformi^a 
  med 
  raka 
  eller 
  undulerande 
  membraner. 
  Yttre 
  si- 
  

   dans 
  epidermisceller 
  äro 
  vanligen 
  större 
  än 
  den 
  inre. 
  Stundom 
  

   saknas 
  dessa 
  senare 
  (t. 
  ex. 
  Abies, 
  Ribes 
  alpinum) 
  ^). 
  Närmaste 
  

   steget 
  till 
  frånvaro 
  af 
  epidermis 
  bildas 
  af 
  de 
  fjäll, 
  hos 
  hvilka 
  

   dessa 
  celler 
  till 
  form 
  och 
  storlek 
  föga 
  afvika 
  från 
  den 
  öfriga 
  

   väfnaden, 
  t. 
  ex. 
  Deutzia 
  cfracilis, 
  der 
  de 
  äro 
  långsträckta 
  och 
  

   blott 
  genom 
  sin 
  mindre 
  bredd 
  och 
  sitt 
  hartsfylda 
  innehåll 
  

   kunna 
  skiljas 
  från 
  öfriga 
  celler. 
  I 
  de 
  flesta 
  fall 
  sluta 
  de 
  tätt 
  

   intill 
  hvarandra, 
  äro 
  sinsemellan 
  likformiga 
  och 
  bilda 
  utåt 
  och 
  

   inåt 
  en 
  rak, 
  fortlöpande 
  kant. 
  Stundom 
  ega 
  de 
  dock 
  olika 
  

   höjd, 
  hvarigenom 
  yttre 
  kanten 
  blir 
  ojemn 
  såsom 
  hos 
  Podo- 
  

   carpus 
  Totara 
  och 
  Hakea 
  co^^ymhosa. 
  Hos 
  sistnämdas 
  fjäll 
  står 
  

   denna 
  olikformighet 
  i 
  förening 
  med 
  en 
  sned 
  oregelbunden 
  

   ställning. 
  En 
  mer 
  eller 
  mindre 
  stark 
  membranförtjockning 
  

   isynnerhet 
  uti 
  ytterväggen, 
  förefinnes 
  nästan 
  alltid. 
  I 
  jem- 
  

   förelse 
  med 
  bladens 
  epidermisceller 
  är 
  denna 
  förtjockning 
  

   nästan 
  alltid 
  betydlig, 
  isynnerhet 
  uti 
  yttre 
  epidermis. 
  Sällan 
  

   äro 
  båda 
  sidornas 
  epidermisceller 
  lika 
  förtjockade 
  (t. 
  ex. 
  Podo- 
  

   carpics 
  Totara). 
  Inre 
  väggen 
  uti 
  yttre 
  epidermis 
  är 
  någon 
  gång 
  

   mera 
  förtjockad 
  än 
  yttre 
  (t. 
  ex. 
  JEsculus 
  neglecta 
  enligt 
  Mikosch, 
  

   plansch 
  8). 
  Bland 
  de 
  mest 
  förtjockade 
  epidermisväggar 
  kunna 
  

   anföras 
  Pinus, 
  Abies 
  och 
  Salix 
  arter 
  (isynnerhet 
  de 
  högnor- 
  

   diska 
  enl. 
  prof 
  Areschoug). 
  

  

  Hos 
  några 
  fjäll 
  deremot 
  inträder 
  ej 
  någon 
  membranför- 
  

   tjockning. 
  Så 
  t. 
  ex. 
  hos 
  Esculits 
  Hippocastanum 
  , 
  der 
  epidermis- 
  

   cellema 
  ej 
  äro 
  mer 
  förtjockade 
  än 
  den 
  öfriga 
  väfnaden. 
  Hos 
  

   Elceagnus 
  äro 
  epidermisväggarne 
  alldeles 
  oförtjockade 
  och 
  färgas 
  

   blåa 
  af 
  jodziukklorid. 
  I 
  detta 
  fall 
  har 
  en 
  stark 
  trikombildning 
  

   gjort 
  membranförtjockning 
  öfverflödig. 
  Oaktadt 
  förtjockningen 
  

   bibehålla 
  epidermiscellema- 
  ofta 
  länge 
  sin 
  delningsförmåga. 
  

   Derigenom 
  uppkomma 
  flerskiktade 
  epidermisväfnader. 
  Van- 
  

   ligen 
  afstannar 
  denna 
  delning 
  dermed, 
  att 
  en 
  skiljevägg 
  an- 
  

   ') 
  Uti 
  mycket 
  unga 
  fjäll 
  af 
  Rihes 
  har 
  jag 
  sett 
  denna 
  epidermis. 
  

  

  