﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  6. 
  N:0 
  15. 
  53 
  

  

  dringsprocess 
  rum, 
  som 
  fortgår, 
  så 
  länge 
  fjällen 
  qvarsitta 
  kring 
  

   den 
  outvecklade 
  knoppen. 
  De 
  senare 
  — 
  under 
  2) 
  — 
  un- 
  

   dergå 
  deremot 
  inga 
  förändringar. 
  Ilin 
  gång 
  färdigbildade, 
  

   göra 
  de 
  tjenst 
  genom 
  sina 
  raembraner 
  och 
  den 
  af 
  dem 
  om- 
  

   slutna 
  luften. 
  De 
  förra 
  sägas 
  derför 
  af 
  Hanstein 
  lemna 
  ak- 
  

   tivt 
  skydd, 
  de 
  senare 
  passivt. 
  Till 
  sin 
  form 
  äro 
  de 
  förra 
  

   än 
  enkla 
  glandelhår 
  med 
  kulformig 
  ändcell 
  än 
  sammansatta 
  

   s. 
  k. 
  kolleterer. 
  Exempel 
  härpå 
  lemna 
  Sorbus, 
  Esculus 
  Hip- 
  

   pacastanum, 
  Azalea, 
  Crataegus, 
  Alnus 
  och 
  3etula. 
  Hos 
  Po- 
  

   pulus-arter 
  (t. 
  ex. 
  P. 
  balsam.) 
  afsöndras 
  hartset 
  från 
  papillceller, 
  

   som 
  ej 
  sitta 
  på 
  kolleterer, 
  utan 
  bekläda 
  fjällets 
  inre 
  sida. 
  

   De 
  icke 
  glandulösa 
  trikomerna 
  äro 
  mångformiga, 
  än 
  enkla 
  

   CD- 
  eller 
  flerceliiga, 
  än 
  stjernlika, 
  än 
  fjällika. 
  De 
  senare 
  äro 
  

   sköldlika 
  med 
  central 
  fot 
  {Ekeagnus) 
  eller 
  utdraget 
  lansettlika 
  

   med 
  nedre 
  ändan 
  fästad 
  vid 
  en 
  fot, 
  som 
  utgår 
  från 
  en 
  emer- 
  

   genslik 
  utbugtning 
  af 
  fjällets 
  kant. 
  Stundom 
  bilda 
  håren 
  tätt 
  

   hopflätade 
  lager 
  af 
  betydlig 
  tjocklek 
  {Cycas). 
  Egendomliga 
  

   trikombildningar 
  äro 
  de 
  hos 
  Fraxinus 
  förekommande, 
  mörka 
  

   paraplylika 
  organ, 
  som 
  ge 
  dessa 
  fjäll 
  deras 
  karakteristiska 
  färg. 
  

   Trikomer 
  saknas 
  totalt 
  hos 
  Coniferernas 
  fjäll. 
  

  

  Parenkymet 
  bildar 
  jemte 
  sklerenkymet 
  fjällets 
  grund- 
  

   massa. 
  I 
  jemförelsen 
  mellan 
  fjällets 
  och 
  bladets 
  anatomi 
  har 
  

   visats, 
  att 
  inre 
  och 
  yttre 
  barklagret 
  enligt 
  Akeschoug 
  stundom 
  

   äro 
  mer 
  eller 
  mindre 
  differentierade 
  och 
  att 
  det 
  förra 
  vanligen 
  

   utgöres 
  af 
  tunnväggigt 
  parenkym 
  och 
  det 
  senare 
  af 
  kollen- 
  

   kym. 
  Stundom 
  är 
  hela 
  väfnaden 
  likformig 
  än 
  tunnväggig 
  än 
  

   mera 
  koUenkymatisk. 
  I 
  några 
  fjäll 
  är 
  detta 
  olika 
  vid 
  olika 
  

   utvecklingsstadier. 
  Uti 
  unga 
  fjäll 
  af 
  Cytisus 
  är 
  insidans 
  kol- 
  

   lenkym 
  skarpt 
  begränsadt 
  från 
  det 
  inre 
  tunnväggiga 
  paren- 
  

   kymet, 
  men 
  på 
  fullt 
  utvecklade 
  är 
  väfnaden 
  mera 
  likformigt 
  

   parenkymatisk 
  (med 
  bortseende 
  från 
  sklerenkymet). 
  Hos 
  Sor- 
  

   hus 
  är 
  stundom 
  tydlig 
  skilnad 
  mellan 
  de 
  båda 
  väfnaderna, 
  

   men 
  vanligen 
  är 
  hela 
  fjället 
  till 
  sin 
  natur 
  kolienkymatiskt. 
  

   KoUenkymet 
  är 
  ofta 
  försedt 
  med 
  porer, 
  som 
  stundom 
  äro 
  

   stora 
  och 
  utdragna 
  på 
  bredden 
  (Azalea). 
  

  

  Ej 
  alltid 
  uppträder 
  yttre 
  barklagret 
  i 
  form 
  af 
  kollenkym. 
  

   Yttersta 
  lagret 
  består 
  ofta 
  af 
  qvadratiska 
  parenkymceller, 
  som 
  

   ligga 
  antingen 
  endast 
  under 
  yttre 
  eller 
  under 
  både 
  yttre 
  och 
  

   inre 
  epidcrmis. 
  Stundom 
  äro 
  dessa 
  celler 
  rikligen 
  eller 
  åt- 
  

   minstone 
  mera 
  än 
  den 
  öfriga 
  väfnaden 
  klorofyllförande 
  (Hakea, 
  

   ' 
  Callistemon, 
  Elceagnus). 
  Klorofyllet 
  har 
  här 
  blifvit 
  skyddadt 
  

  

  