﻿54 
  E. 
  ADLERZ, 
  BIDRAG 
  TILL 
  KNOPPFJÄLLENS 
  ANATOMI* 
  

  

  genom 
  starka 
  trikombildningar. 
  Hos 
  ofvannämda 
  växters 
  fjäll 
  

   liafva 
  dessa 
  celler 
  stundom 
  en 
  palissadlik 
  form. 
  Derföre 
  torde 
  

   de 
  vara 
  att 
  betrakta 
  som 
  en 
  mindre 
  utvecklad 
  assimilatorisk 
  

   väfnad. 
  Egendomligt 
  synes 
  vara, 
  att, 
  då 
  denna 
  väfnad 
  ut- 
  

   vecklas 
  till 
  ett 
  palissadparenkym, 
  detta 
  alltid 
  sker 
  på 
  fjällets 
  

   yttre 
  (undre) 
  sida. 
  Man 
  skulle 
  kanske 
  vänta 
  att 
  finna 
  det 
  

   på 
  den 
  inre 
  (öfre) 
  sidan 
  i 
  analogi 
  med 
  förhållandet 
  hos 
  bla- 
  

   det. 
  Detta 
  förklaras 
  dock 
  deraf, 
  att 
  yttre 
  barklagret, 
  till 
  hvil- 
  

   ket 
  palissadparenkymet 
  hör, 
  bekläder 
  fjällets 
  båda 
  sidor, 
  men 
  

   i 
  gynsamma 
  fall 
  utvecklas 
  till 
  palissadparenkym 
  endast 
  på 
  den 
  

   för 
  luften 
  och 
  ljuset 
  utsatta 
  sidan. 
  

  

  Cellinnehållet 
  i 
  parenkymet 
  utgöres 
  i 
  de 
  flesta 
  fall 
  en- 
  

   dast 
  i 
  fjällets 
  yngre 
  stadier 
  af 
  protoplasma 
  eller 
  stärkelse 
  och 
  

   klorofyll 
  uti 
  någon 
  betydligare 
  mängd. 
  Vid 
  fjällets 
  fulla 
  ut- 
  

   veckling 
  fyllas 
  vanligen 
  cellerna 
  åtminstone 
  i 
  dess 
  öfre 
  del 
  

   af 
  ett 
  brunt, 
  grumligt, 
  hartsartadt 
  innehåll 
  eller 
  af 
  luft. 
  I 
  

   afseende 
  på 
  fortvaron 
  af 
  detta 
  harts 
  är 
  det 
  mest 
  permanent 
  

   i 
  de 
  yttre 
  fjällen, 
  under 
  det 
  att 
  det 
  vanligen 
  försvinner 
  uti 
  

   de 
  inre, 
  som 
  blifva 
  klorofyllförande 
  och 
  utväxa 
  till 
  örtblad 
  eller 
  

   stipler. 
  Stundom 
  är 
  detta 
  fallet 
  med 
  de 
  flesta 
  fjällen 
  {Dapline), 
  

   stundom 
  blott 
  med 
  halfva 
  antalet 
  och 
  oftast 
  blott 
  med 
  de 
  allra 
  

   innersta. 
  Att 
  vissa 
  cellers 
  raembraner 
  isynnerhet 
  uti 
  de 
  yttre 
  

   fjällen 
  blifva 
  förkorkade 
  är 
  förut 
  nämdt 
  och 
  torde 
  detta 
  A'-ara 
  

   orsaken 
  till, 
  att 
  dessa 
  fjäll 
  aldrig 
  utvecklas 
  till 
  örtbladslika 
  

   organ. 
  Cellmembranen 
  uti 
  hartsförande 
  celler 
  kan 
  förhålla 
  

   sig, 
  efter 
  hvad 
  jag 
  funnit, 
  på 
  tre 
  olika 
  sätt. 
  Den 
  kan 
  vara 
  all- 
  

   deles 
  oförändrad 
  och 
  innehålla 
  ren 
  cellulosa 
  samt 
  färgas 
  då 
  

   blå 
  af 
  jodzinkklorid 
  äfven 
  uti 
  vissnade, 
  affallande 
  fiäll 
  (Sorbus). 
  

   Den 
  kan, 
  som 
  ofyan 
  blifvit 
  nämdt, 
  förkorkas. 
  Cellens 
  väggar 
  

   äro 
  då 
  styfva, 
  bruna, 
  ej 
  hopsjunkande 
  och 
  färgas 
  intensivt 
  

   bruna 
  af 
  jodzinkklorid 
  samt 
  angripas 
  ej 
  af 
  svafvelsyra. 
  För 
  

   det 
  tredje 
  kan 
  membranen 
  förslemmas. 
  Den 
  är 
  då 
  Ijusbrun, 
  

   men 
  slak 
  och 
  visar 
  benägenhet 
  att 
  sjunka 
  in 
  samt 
  sväller 
  i 
  

   vatten. 
  Detta 
  förhållande 
  eger 
  rum 
  hos 
  många 
  fjäll 
  (Coryliis, 
  

   Tilia 
  m.' 
  fl.). 
  

  

  Hartsets 
  betydelse 
  till 
  skydd 
  för 
  knoppen 
  har 
  blifvit 
  om- 
  

   nämd 
  i 
  det 
  fall, 
  att 
  det 
  afsöndras 
  från 
  fjällen 
  (vanligen 
  ge- 
  

   nom 
  kolleterer). 
  Men 
  det 
  i 
  parenkymet 
  varande 
  hartset 
  ut- 
  

   breder 
  sig 
  vanligen 
  ej 
  öfver 
  knoppens 
  unga 
  stam- 
  och 
  blad- 
  

   delar. 
  Det 
  torde 
  likväl 
  på 
  annat 
  sätt 
  vara 
  af 
  betydelse. 
  De 
  

   hartsfylda 
  cellerna 
  innehålla 
  nämligen 
  mycket 
  litet 
  vatten 
  i 
  

  

  