﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANUL. 
  BAND 
  6. 
  N:0 
  15. 
  55 
  

  

  förhållande 
  till 
  de 
  turgescenta, 
  lifskraftiga. 
  I 
  följd 
  liäraf 
  kunna 
  

   de 
  bättre 
  uthärda 
  köld 
  än 
  dessa 
  och 
  bilda 
  ett 
  skyddande 
  öfver- 
  

   drag 
  öfver 
  den 
  vattenrika 
  och 
  derföre 
  ömtåliga 
  vegetations- 
  

   spetsen. 
  Hartsgångar 
  finnas 
  hos 
  Conifererna. 
  

  

  Till 
  parenkymet 
  räknas 
  ock 
  förtjockade 
  celler 
  med 
  bi- 
  

   behållen 
  cellqvalitet 
  (sklerotiskt 
  parenkym), 
  hvilka 
  äro 
  dels 
  

   korta 
  och 
  dels 
  långa 
  samt 
  ofta 
  innehålla 
  luft 
  och 
  bilda 
  der- 
  

   igenom« 
  en 
  skyddande 
  väfnad. 
  Denna 
  väfnad 
  öfvergår 
  till 
  

  

  Sklerenliymet 
  eller 
  den 
  s. 
  k. 
  mekaniska 
  väfnaden. 
  Skle- 
  

   renkymcellerna 
  äro 
  dels 
  korta 
  (Hakea, 
  Cytisus) 
  dels 
  långa 
  (Quer- 
  

   €us, 
  Fayus). 
  I 
  båda 
  fallen 
  kunna 
  de 
  uppträda 
  hypodermatiskt 
  

   eller 
  uti 
  fjällets 
  inre. 
  Stundom 
  omgifva 
  de 
  långa 
  sklerenkym- 
  

   cellerna 
  fullständigt 
  eller 
  delvis 
  kärlknippena, 
  under 
  det 
  att 
  

   fjällets 
  grundmassa 
  i 
  öfrigt 
  utgöres 
  af 
  parenkym. 
  [Heritiera, 
  

   Esculus 
  glahrci). 
  

  

  Sklerenkymets 
  betydelse 
  kan 
  sammanfattas 
  på 
  följande 
  

   sätt: 
  1) 
  det 
  tjenar 
  till 
  stöd 
  för 
  fjällets 
  väfnader, 
  2) 
  skyddar 
  i 
  

   någon 
  mon 
  mot 
  kyla, 
  o) 
  utöfvar 
  genom 
  den 
  hårdhet, 
  det 
  gifver 
  

   fjället, 
  ett 
  passivt 
  tryck 
  mot 
  knoppen, 
  hvars 
  turgescens 
  der- 
  

   igenom 
  ökas 
  vid 
  tillväxten. 
  Vid 
  löfsprickningen 
  söka 
  näm- 
  

   ligen 
  knoppens 
  väfnader 
  vidga 
  sig 
  i 
  den 
  mon, 
  omständig- 
  

   heterna 
  det 
  medgifva. 
  Om 
  de 
  tillväxande 
  väfuaderna 
  om- 
  

   gifvas 
  af 
  mjuka 
  delar, 
  så 
  gifva 
  dessa 
  efter 
  och 
  utöfva 
  ej 
  nå- 
  

   got 
  inflytande 
  på 
  turgescensen. 
  Ett 
  sklerenkymförande 
  fjäll 
  

   gör 
  deremot 
  medelst 
  sin 
  hårdhet 
  motstånd 
  och 
  utöfvar 
  så- 
  

   lunda 
  ett 
  passivt 
  tryck 
  på 
  knoppen, 
  hvars 
  turgescens 
  derigenom 
  

   ökas. 
  Det 
  är 
  tydligt, 
  att 
  detta 
  skall 
  befordra 
  en 
  hastigare 
  

   tillväxt. 
  En 
  dylik 
  knopp 
  får 
  derföre 
  vid 
  sin 
  utsprickning 
  en 
  

   mera 
  lansettlik 
  form 
  än 
  en 
  sådan, 
  som 
  eger 
  mjuka 
  fjäll, 
  hvilka 
  

   af 
  den 
  påträngande 
  vegetationsspetsen 
  blifva 
  bukiga 
  (t. 
  ex. 
  

   Tilia). 
  Då 
  sklerenkymförande 
  fjäll 
  utväxa 
  till 
  blad 
  (stipler), 
  

   upplösas 
  stundom 
  de 
  förtjockade 
  membranerna 
  och 
  tunnväggigt, 
  

   svagt 
  klorofyllförande 
  parenkym 
  bildas 
  {Azalea, 
  Quercus). 
  Detta 
  

   egendomliga 
  förhållande 
  kan 
  ej 
  förklaras 
  med 
  den 
  definition 
  

   på 
  sklerenkymet, 
  som 
  de 
  Bart 
  gifvit. 
  Cellqvalitete.n 
  tyckes 
  

   ej 
  vara 
  dödad 
  i 
  denna 
  väfnad. 
  Möjligen 
  skulle 
  man 
  kunna 
  

   säga, 
  att 
  sklerenkymet 
  är 
  en 
  väfnad, 
  der 
  cellqvaliteten 
  tem- 
  

   porärt 
  blifvit 
  hämmad, 
  för 
  att 
  sedan 
  under 
  gynsamma 
  för- 
  

   hållanden 
  åter 
  framträda. 
  För 
  att 
  komma 
  till 
  visshet 
  i 
  denna 
  

   sak 
  fordras 
  dock 
  omfattande 
  speciela 
  studier 
  öfver 
  skleren- 
  

   kymets 
  natur. 
  

  

  