﻿56 
  E. 
  AULERZ, 
  BIDRAG 
  TILL 
  KNOPPFJÄLLENS 
  ANATOMI. 
  

  

  Om 
  man 
  jemför 
  de 
  tre 
  väfnader, 
  som 
  hufvudsakligen 
  tjenst- 
  

   göra 
  som 
  skydd 
  hos 
  fiällen, 
  skall 
  man 
  sålunda 
  finna 
  stor 
  olik- 
  

   het 
  mellan 
  hartsförande 
  parenkymet 
  och 
  sklerenkymväfnaden 
  

   å 
  ena 
  samt 
  korkväfnaden 
  å 
  den 
  andra 
  sidan 
  med 
  afseende 
  

   på 
  deras 
  förmåga 
  att 
  öfvergå 
  till 
  assimilerande 
  väfnad. 
  De 
  

   förra 
  af 
  dessa 
  förete, 
  som 
  nämdt 
  är, 
  stundom 
  en 
  dylik 
  öfver- 
  

   gäng, 
  som 
  naturligtvis 
  aldrig 
  cger 
  rum 
  med 
  korkväfnaden. 
  

   Förkorkning 
  innebär 
  alltid 
  en 
  absolut 
  död 
  af 
  cellens 
  lif, 
  då 
  

   de 
  andra 
  merabranmodifikationerna 
  deremot 
  ofta 
  blott 
  visa 
  

   ett 
  temporärt 
  undertryckande 
  deraf. 
  

  

  Korkväfnaden 
  är 
  såsom 
  den 
  förtjockade 
  epidermis 
  med 
  

   dess 
  trikombildningar 
  en 
  skyddande 
  väfnad. 
  Det 
  är 
  förut 
  

   visadt, 
  att 
  vissa 
  celler 
  hos 
  hartsförande 
  fjäll 
  såsom 
  Amygddlus 
  

   nana 
  m. 
  fl. 
  slutligen 
  erhålla 
  förkorkade 
  membraner, 
  som 
  fär- 
  

   gas 
  intensivt 
  bruna 
  af 
  jodzinkklorid 
  och 
  motstå 
  svafvelsyrans 
  

   inverkan. 
  Detta 
  har 
  redan 
  blifvit 
  påvisadt 
  af 
  prof. 
  Areschoug. 
  

   Sid. 
  46 
  uti 
  hans 
  af 
  handling 
  heter 
  det: 
  »När 
  det 
  inre 
  bark- 
  

   lagret 
  finnes 
  representeradt 
  i 
  knoppfjällens 
  öfre 
  färgade 
  de- 
  

   lar, 
  händer 
  det 
  ej 
  sällan, 
  att 
  dess 
  celler 
  hafva 
  bruna 
  kuti- 
  

   kulariserade 
  membraner 
  och 
  äro 
  fylda 
  med 
  ett 
  brunt 
  harts». 
  

   Ehuru 
  det 
  varit 
  vanligt, 
  att 
  man 
  vid 
  ordet 
  korkcell 
  företrä- 
  

   desvis 
  fästat 
  det 
  begrepp, 
  att 
  denna 
  uppkommit 
  genom 
  omedel- 
  

   bart 
  föregående 
  delning 
  af 
  en 
  annan 
  cell, 
  anser 
  jag 
  det 
  dock 
  

   vara 
  lämpligare 
  och 
  med 
  de 
  Bary's 
  uppfattning 
  af 
  väfnaderna 
  

   mera 
  öfverensstämmande 
  att 
  såsom 
  korkcell 
  uppfatta 
  hvarje 
  

   cell, 
  hvais 
  membran 
  blifvit 
  förkorkad. 
  Korkväfnad 
  blir 
  då 
  

   en 
  sammanhängande 
  väfnad 
  af 
  korkceller, 
  vare 
  sig 
  dessa 
  upp- 
  

   kommit 
  ur 
  ett 
  korkkambium 
  eller 
  utgöra 
  en 
  ombildniug 
  af 
  

   ett 
  parenkym. 
  På 
  grund 
  häraf 
  uppfattar 
  jag 
  ofvannärada 
  cel- 
  

   ler 
  uti 
  hartsförande 
  fjäll 
  såsom 
  korkceller. 
  Men 
  de 
  bilda 
  här 
  

   ej 
  någon 
  korkväfnad, 
  emedan 
  de 
  omvexla 
  med 
  kollenkyma- 
  

   tiska 
  celler 
  eller 
  med 
  sådana, 
  hvilkas 
  membraner 
  förslemmats 
  

   och 
  sjunkit 
  tillsammans. 
  Något 
  fjäll 
  med 
  en 
  väfnad 
  af 
  dylika 
  

   korkceller 
  har 
  jag 
  ej 
  påträffat. 
  Ett 
  stöd 
  för 
  denna 
  min 
  upp- 
  

   fattning 
  af 
  begreppet 
  korkcell 
  lemnar 
  en 
  jemförelse 
  med 
  skle- 
  

   renkymet. 
  Icke 
  blott 
  det 
  sklerenkym, 
  som 
  utgått 
  från 
  kam- 
  

   biet, 
  uppfattas 
  såsom 
  verkligt 
  sklerenkym, 
  utan 
  det 
  erkännes, 
  

   att 
  denna 
  väfnad 
  kan 
  uppkomma 
  på 
  andra 
  ställen 
  och 
  på 
  

   annat 
  sätt. 
  Huru 
  sklerenkymceller 
  uppkomma 
  genom 
  om- 
  

   bildning 
  af 
  vanliga 
  parenkymceller 
  är 
  visadt 
  vid 
  beskrifningen 
  

   af 
  knoppfjällen 
  hos 
  Cytisas. 
  Analogt 
  förhållande 
  anser 
  jag 
  

  

  