﻿BIHANG 
  

  

  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAl). 
  HANDL. 
  BAiND 
  6. 
  N:0 
  15. 
  57 
  

  

  ega 
  rum 
  vid 
  korkcellers 
  uppkomst. 
  Det 
  kännetecknaBde 
  för 
  

   båda 
  slagen 
  af 
  celler 
  äo^ 
  en 
  omhildning 
  af 
  cellmembranen. 
  Hos 
  

   sklerenkymet 
  består 
  denna 
  ombildning 
  uti 
  en 
  successiv 
  för- 
  

   tjockning 
  och 
  förvedning, 
  hos 
  korkcellen 
  uti 
  ett 
  hastigt 
  af- 
  

   döende 
  och 
  förkorkning. 
  

  

  Med 
  det 
  nu 
  anförda 
  har 
  jag 
  äfven 
  velat 
  motivera 
  min 
  

   ändring 
  af 
  de 
  Bary's 
  uppställning 
  af 
  väfnaderna, 
  en 
  ändrings 
  

   som 
  jag 
  anser 
  endast 
  vara 
  ett 
  konseqvent 
  fullföljande 
  af 
  den 
  

   princip, 
  som 
  ligger 
  till 
  grund 
  för 
  hans 
  uppfattning, 
  nämligen 
  

   att 
  man 
  med 
  bortseende 
  från 
  platsen 
  för 
  hvarje 
  väfnad 
  endast 
  

   bör 
  taga 
  i 
  betraktande 
  denna 
  väfnads 
  beskaffenhet 
  uti 
  fullt 
  

   utbildadt 
  tillstånd. 
  

  

  Efter 
  denna 
  öfversigt 
  af 
  de 
  fall, 
  der 
  jag 
  funnit 
  utbildade 
  

   parenkymceller 
  förkorkade, 
  skola 
  vi 
  vända 
  oss 
  till 
  de 
  ur 
  ett 
  

   korkkambium 
  uppkommande 
  korkväfnaderna. 
  Det 
  är 
  isyn- 
  

   nerhet 
  för 
  tvenne 
  ändamål 
  ett 
  dylikt 
  kambium 
  anlägges 
  uti 
  

   stammen 
  nämligen 
  dels 
  för 
  att 
  tjena 
  till 
  skydd 
  i 
  stället 
  för 
  

   epidermis, 
  der 
  den 
  affallit 
  eller 
  för 
  att 
  förstärka 
  denna 
  väf- 
  

   nad, 
  dels 
  ock 
  till 
  ett 
  mera 
  partielt 
  skydd 
  för 
  vissa 
  delar, 
  som 
  

   gränsa 
  till 
  en 
  på 
  växten 
  skadad 
  punkt. 
  Samma 
  anledningar 
  

   till 
  anläggandet 
  af 
  korkceller 
  förefinnas 
  äfven 
  hos 
  knoppfjällen. 
  

   Af 
  det 
  föregående 
  ha 
  vi 
  sett, 
  att 
  korkväfnaderna 
  äro 
  af 
  föl- 
  

   jande 
  slag: 
  

  

  1) 
  Hypoderm,atiska, 
  vertikala 
  väf 
  nåder, 
  som 
  löpa 
  under 
  yttre 
  

   eller 
  under 
  både 
  yttre 
  och 
  inre 
  epidermis 
  (ofta 
  sammanbundna 
  

   af 
  horisontala 
  lager, 
  likartade 
  med 
  dem 
  under 
  2)). 
  Så 
  hos 
  

   Uliiius, 
  Escidus, 
  Heritiera. 
  Detta 
  slags 
  kork 
  tjenar 
  till 
  skydd 
  

   för 
  fjället 
  i 
  dess 
  helhet 
  och 
  med 
  detsamma 
  för 
  knoppen. 
  En- 
  

   dast 
  denna 
  kork 
  är 
  derföre 
  att 
  betrakta 
  som 
  en 
  skyddande 
  

   väfnad, 
  hvarföre 
  blott 
  de 
  fjäll, 
  som 
  äro 
  försedda 
  dermed, 
  af 
  

   mig 
  uti 
  efterföljande 
  skema 
  räknas 
  till 
  de 
  »korkförande 
  fjällen». 
  

  

  2) 
  Horisontalt 
  gående 
  korkbågar 
  på 
  gränsen 
  mellan 
  ett 
  

   fjälls 
  öfre, 
  hartsförande 
  och 
  nedre 
  klorofyllförande 
  del, 
  finnas 
  

   hos 
  Pyrus 
  Malus 
  m. 
  fl. 
  Denna 
  väfnad 
  uppfyller 
  det 
  andra 
  

   af 
  ofvan 
  för 
  korken 
  angifna 
  ändamål 
  nämligen 
  att 
  skydda 
  

   fjällets 
  basala 
  af 
  lefvande 
  celler 
  bestående 
  del 
  mot 
  förharts- 
  

   ningen 
  i 
  fjällets 
  spets. 
  I 
  följd 
  häraf 
  kan 
  ej 
  denna 
  kork 
  i 
  

   främsta 
  rummet 
  anses 
  ha 
  till 
  uppgift 
  att 
  vara 
  en 
  för 
  fjället 
  

   i 
  dess 
  helhet 
  och 
  för 
  knoppen 
  skyddande 
  väfnad. 
  Närmast 
  

   härtill 
  torde 
  korken 
  hos 
  Cytisus 
  räknas, 
  som 
  uppstått 
  uti 
  det 
  

   sår, 
  som 
  bildats 
  genom 
  spetsens 
  alFallande. 
  

  

  