﻿_L 
  den 
  första 
  afdelningen 
  af 
  föreliggande 
  undersökningar 
  

   hafva 
  grunddragen 
  till 
  ett 
  förfarande 
  blifvit 
  angifna, 
  hvilket 
  

   synes 
  erbjuda 
  större 
  utsigter 
  att 
  uppdaga 
  naturen 
  af 
  himla- 
  

   kropparnas 
  rörelser, 
  än 
  de 
  hittills, 
  inom 
  den 
  s. 
  k. 
  störings- 
  

   theorien 
  brukliga 
  methoderna 
  visat 
  sig 
  mäktiga 
  till. 
  Sjelfva 
  ut- 
  

   gångspunkten 
  var 
  i 
  denna 
  afhandling 
  en 
  väsentligen 
  annan 
  

   än 
  den, 
  som 
  ligger 
  till 
  grund 
  för 
  föregående 
  bearbetningar 
  

   af 
  det 
  ifrågavarande 
  problemet. 
  Då 
  man 
  nämligen 
  förut, 
  i 
  

   den 
  första 
  approximationen 
  endast 
  tagit 
  sådana 
  termer 
  i 
  be- 
  

   traktande, 
  som 
  icke 
  varit 
  multiplicerade 
  med 
  den 
  störande 
  

   massan, 
  så 
  medtogs 
  vid 
  den 
  i 
  nyssnämnda 
  afhandling 
  inledda 
  

   iTudersökningen 
  genast 
  i 
  sjelfva 
  vitgångsformeln 
  en 
  term, 
  be- 
  

   roende 
  af 
  den 
  störande 
  kroppens 
  massa. 
  I 
  öfverensstämmelse 
  

   med 
  den 
  princip, 
  som 
  legat 
  till 
  grund 
  för 
  denna 
  åtgärd, 
  npp- 
  

   stäldes 
  fundamentalformlerna 
  för 
  de 
  följande 
  approximatio- 
  

   nerna 
  under 
  en 
  sådan 
  form, 
  att 
  vissa 
  termer 
  af 
  högre 
  ordning 
  

   tillgodosågos 
  på 
  samma 
  gång 
  som 
  de. 
  af 
  lägre, 
  och 
  att 
  sålunda, 
  

   med 
  rörelsens 
  natur 
  väsentligen 
  mer 
  öfvensstämmande 
  uttryck 
  

   kunde 
  ernås. 
  

  

  Härigenom 
  vanns 
  omedelbart 
  en 
  annan 
  föreställning 
  om 
  

   den 
  störda 
  kroppens 
  bana 
  än 
  den, 
  som 
  blifvit 
  utbildad 
  på 
  

   grund 
  af 
  förutsättningen, 
  att 
  det 
  s. 
  k. 
  trekroppars 
  problemet 
  

   lämpligast 
  löses 
  genom 
  utvecklingar 
  efter 
  potenserna 
  af 
  den 
  

   störande 
  kraften. 
  I 
  stället 
  att 
  i 
  den 
  första 
  approximationen 
  

   finna 
  banan 
  vara 
  en 
  ellips, 
  i 
  hvilken 
  rörelsen 
  försiggår 
  i 
  en- 
  

   lighet 
  med 
  de 
  keplerska 
  lagarna, 
  föranleddes 
  man 
  att 
  upp- 
  

   taga 
  föreställningen 
  af 
  en 
  intermediär 
  bana 
  af 
  den 
  beskaffen- 
  

   het, 
  att 
  apsidernas 
  medelrörelse 
  i 
  densamma 
  redan 
  funnit 
  sitt 
  

   uttryck. 
  Det 
  är 
  utan 
  vidare 
  bevis 
  genast 
  tydligt, 
  att 
  den 
  

   fingerade 
  rörelsen 
  i 
  en 
  sådan 
  bana 
  skall 
  kunna 
  närmare 
  an- 
  

   sluta 
  sig 
  till 
  den 
  verkliga, 
  än 
  rörelsen 
  i 
  en 
  keplersk 
  ellips. 
  

  

  