10 LINDMARK, DE SVENSKA SAXIFRAGA-ARTERNA. 



blomman sitter nämligen ensam i spetsen af det tätbladiga 

 skottet, och först under blomningen sträckas de närmaste 

 internodierna, hvarigenom bladparen där komma att sitta 

 glesare. De andra arterna hafva en mer eller mindre tyd- 

 ligt urskiljbar floral axel. Hos S. stellaris, S. nivalis (ocli 

 *S'. hieraciifolia) är den rent floral, under det den hos de 

 öfriga arterna är vegetativt floral. I allmänhet är axeln 

 styf och fast, ortotrop, men hos S. aizoides och S. rivularis 

 är den mera slak och lutande. 



S. oppositifolia har aldrig mera än en blomma i toppen 

 af skottet. De andra arterna hafva en mer eller mindre rik 

 blomställning. Blomställningen är i allmänhet sicksack- 

 knippen i klase- eller kvast-lik ställning. Hos S. granu- 

 lata (ej alltid) och S. Cotyledon bära de nedre sidoaxlarna 

 flera än en af andra ordningen; blomställningen blir då mera 

 invecklad. Sidoaxlar af högre ordning än den fjärde finnas 

 aldrig. 



Förbladens ställning är alltid ungefär likadan. Det ena 

 står invid axelns stödjeblad och vänder kanten mot detta. 

 Det andra sitter högre upp ungefär midt emot det förra och 

 stödjer ofta en sidoaxel af högre ordning. Det nedre för- 

 bladet ryckes ibland upp på axeln, och stundom kunna båda 

 sitta vid axelns bas. Hos aS*. nivalis och S. Cotyledon kunna 

 förbladen reduceras eller försvinna. 



De olikheter, som örtbladen visa, äro af mera systema- 

 tiskt intresse. Bladen äro spiralställda hos alla arter utom 

 S. oppositifolia, som har motsatta. Med afseende på form 

 och flikighet finnas, som väl bekant, många variationer, från 

 jämnbreda till njurlika, från helbräddade till flikade till ba- 

 sen, från oskaftade till långskaftade. Nervigheten är olika 

 efter bladets form; alltid kombineras nervgrenarne med hvar- 

 andra till ett nät. Ingen nerv kan genom sin storlek tyd- 

 ligt urskiljas såsom hufvudnerv, utan äro alla grenarna un- 

 gefär jämnstora. I bladets eller flikarnas spets sammanstöta 

 (vanligen) tre nervgrenar. Där finnes en epithemväfnad med 

 vattenporapparat. Kraftigast är denna hos S. Cotyledon, 

 (S. Aizoon), S. aizoides och S. oppositifolia, h vilka alla hafva 

 den nedsänkt i en grop och täckt af en mer eller mindre 

 stark kalkskorpa. Med afseende på hårigheten kunna bladen 

 vara cilierade till täthåriga. 



