BIHANG TILL K. SV. VET. -AK AD. IIANDL. BAND 1*.S. AFD. III. N:0 2. 11 



Örtbladen kunna i allmänhet öfvervintra. Detta är för 

 växten af bet^^delse på så sätt, att bladen kunna passa på 

 hvarje gynnsamt ögonblick till assimilation och på detta sätt 

 påskjmda utvecklingen. När nästa ar nya örtblad framkom- 

 mit, dö de gamla såsom varande öfverflödiga. 6'. Cotyledons 

 (och S. Aisoons) blad kunna lefva flera år. Kvarsittande 

 döda blad skydda ofta de såsom friska öfvervintrande. 



Blomman. 



Blommans byggnad är i hufvudsak densamma hos alla 

 arterna, ehuru betydande afvikelser finnas. 



Med afseende på poUinationen finnas flera olikheter. En 

 regel tyckes vara, att de arter, som hafva den svagaste ve- 

 getativa förökningen, hafva autogam pollination. Tydligt 

 autogama äro: S. tridacf//lifci> och »S'. adscendens (sakna full- 

 ständigt vegetativ förökning), S. caespitosa och /S. op^iositi- 

 folia (sakna nästan fullständigt vegetativ förökning), S. ni- 

 valis (och S. hieraciifoUa) (svag vegetativ förökning) samt 

 S. rividaris (ganska riklig vegetativ förökning). Af dessa 

 arter luta S. caespitosa, S. nivalis (och *S. hieraciifoUa) åt 

 proterandri, S. oppositifolia och S. rividaris åt proterogyni. 

 De senare äro ganska starkt proterogyna. S. iridaciylites 

 och S. adscotdens luta ej bestämdt åt nagotdera hållet. De 

 flesta af de autogama arterna hafva små, trånga, föga ly- 

 sande blommor. Egendomligt är, att den med stora, grant 

 färgade och i ögonen fallande blommor försedda S. oppositi- 

 folia är autogam. 



Tydligt proterandriskt dichogama äro: S. stellaris (sva- 

 gare vegetativ förökning), S. aizoides, S. Hircidus, S. Coty- 

 ledoii (och S. Aizooti) (starkare vegetativ förökning), S. gra- 

 nulata (hufvudsakligen vegetativ förökning) samt S. cernua 

 (nästan dioik, den vegetativa förökningen nästan (alltid?) 

 ensamt förekommande). 



Den sexuela individbildningen står äfven i ett visst för- 

 hållande till den vegetativa. I allmänhet gäller således 

 regeln: ju starkare vegetativ förökning, desto svagare och 

 osäkrare är den sexuela. 



Hos nästan alla arterna kan man i högre eller lägre 

 grad iakttaga en olikhet hos skottets toppblomma. Denna 



