12 LINDMARK, DE SVENSKA SAXIFRAGA-ARTERNA. ^ 



visar oftast en antydan till att blifva honblomma och har 

 då ett kraftigt, hastigt iitveckladt gynecinm, nnder det an- 

 dreciet är svagare, stundom reduceradt. Tydligast har jag 

 iakttagit detta hos S. granulafa, S. caespitosa och *5. ccrnua. 

 Sällsyntare äro hanblommor; sådana har jag sett några få 

 hos S. granulafa. Hos S. cernua äro dessa de vanligast före- 

 kommande. 



Ståndarrörelser finnas hos alla arterna. Hos de auto- 

 gama böja sig ståndarne tämligen samtidigt in och stå tätt 

 omslutande pistillerna för att pollinationen skall ske så fort 

 och säkert som möjligt. Däremot sker inböjandet hos de 

 dichogama arterna successive, så att endast få ståndare på 

 samma gång stå inböjda, dels för att förlänga blomningstiden 

 och härigenom trygga pollinationen, dels för att icke af- 

 stänga tillträdet till honingen i blommans botten. Åtmin- 

 stone flera af de autogama arterna hafva boning, men för 

 dem är det ej af betydelse att blifva beröfvade densamma. 

 Efter frömjölets aflämnande böja sig ståndarne åter ut mot 

 kronbladen, och i de dichogama blommorna intaga nu mär- 

 kena ståndarknapparnes förra plats. Efter befruktningen 

 böja sig de ännu kvarlef vande ståndarsträngarna åter in och 

 omsluta tätt den unga frukten för att senare medverka vid 

 fröspridningens reglerande (när strängarne äro så långa, att 

 de nå öfver kapselns mynning). 



Kapseln öppnar sig genom en mer eller mindre bred 

 spricka upptill. En ganska stark skakning behöfves för att 

 fröna skola slippa ut. Fröna äro hos alla arterna mycket 

 små och innehålla riklig hvite, hvari embryot ligger inbäd- 

 dadt. Fröhvitens celler äro fyllda af rundade, olikstora 

 protein korn. Dessutom är fröhviten rik på fett. Papiller 

 ])å fröskalet finnas allmänt. Sådana saknas hos S. nivalis 

 och S. oppositifolia (huru S. Hirculiis, (S. hicraciifolia) och 

 S. cernua förhålla sig i detta afseende, vet jag ej). 



Särskildt hos arter med rik förgrening varar blomnings- 

 tiden mycket länge genom blommornas oliktidighet. Topp- 

 blomman har öfvergätt till en långt utvecklad frukt, innan 

 ännu de sista blomknopparna slagit ut. De enskilda blom- 

 mornas varaktighet har jag ej undersökt. 



