BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. III. N:0 2. 21 



fåtaligare, livilket tyckes tala för, att en vegetativ individ- 

 bildning därjämte finnes. 



En mellanform mellan dessa två typer har mer eller 

 mindre täta tufvor med tämligen länga skott, hvilka kunna 

 vara tätbladiga, äfven om skotten ej äro särdeles samman- 

 trängda. På sådana exemplar har jag funnit den rikaste 

 utbildningen af birötter. Vanligen kan man återfinna huf- 

 vudroten, som är mycket grof, jämte hvilken finnas ganska 

 kraftiga birötter från skottens äldsta delar, och dessutom en 

 eller annan längre bort frän hufvudroten. Grenom bortd(>ende 

 af äldre delar isoleras skotten, hvarvid en birot får öfvertaga 

 hufvudrotens funktion, men någon riklig förökning på detta 

 sätt äger aldrig rum. 



Skotten äro trubbigt fyrkantiga, glest korthåriga, såsom 

 unga örtartade, men blifva sedan fasta, bruna, genom en inre 

 mekanisk cylinder slitfasta. Ur bladvecken på föregående 

 års skott eller på detta års utvecklas sidoaxlar, hvilka upp- 

 repa moderaxeln. Afven ur hvilande knoppar på äldre skott 

 kunna sidoskott utbryta. Förgreningen är oregelbunden och 

 kraftknopp saknas. 



Bladen sitta korsvis motsatta. Mycket kortledade skott 

 synas härigenom fyrkantiga af de tätt tegeilagda bladen 

 (bild. 11 och 12). Allra nederst äro bladfötterna med hvar- 

 andra sammanvuxna. Bladen äro styfva, köttiga, strax in- 

 nanför spetsen försedda med en liten grop, innehållande en 

 vattenporapparat, som täckes af en tunn kalkskorpa. Blad- 

 spetsen är trubbig och tjock. Bladkanten är fast, genom att 

 epidermiscellerna i och nära kanten hafva starkt förtjockade 

 väggar, särskildt ytterväggar. Kanten bär särskildt mot 

 basen ganska rikligt tämligen långa, styfva, krökta borst, 

 hvilka kanske rättare böra kallas smala tänder, emedan de 

 äro något breda, bestående af långsträckta, bredvid hvaran- 

 dra liggande celler. Nervaturen är enkel; i bladets nedre 

 del löper en nerv, som högre upp utsänder två — flera sido- 

 nerver. Dessa gå i större eller mindre bågar mot bladspet- 

 sen och sammanstöta småningom med hvarandra. I epithe- 

 met under vattenporerna förenas slutligen de sista grenarna, 

 bildande en trakeidkvast. 



Såsom vissna kvarsitta bladen flera ar på de gamla 

 skottdelarna; slutligen multna de dock bort, så att skotten 

 blifva nakna. De unga skottdelarna öfvervintra med friska 



