26 LINDMARK, DE SVENSKA SAXIFRAGA-ARTERNA. 



Följande vår blifva en del af dessa sidoskott florala, under 

 det de andra fortsätta att föra ett vegetativt lif och först 

 följande år, en del kanske till och med ändå senare, gå i 

 blom. Hösten före blomningen finnes i bladrosetten blom- 

 ställningen ganska långt utvecklad, så att på våren nästan 

 endast en sträckning behöfves. I en tufva med talrika blad- 

 rosetter finner man aldrig alla florala på samma gång; ett 

 större eller mindre antal äro vegetativa. 



Örtbladens form varierar nwcket. Sidoskottens första 

 blad äro hela, nästan lancettlika. De därpå följande bladen 

 blifva bredare och mot spetsen inskurna. De stora rosett- 

 bladens skifva är djupt treklufven, och kan sägas utgöras af 

 endast de tre aflånga — lancettlika, trubbiga flikarne, sittande 

 i spetsen af ett mycket bredt, mot basen knappt afsmalnande 

 skaft, som är ungefär dubbelt så långt som flikarne. Sär- 

 skildt på stora exemplar blifva bladens sidoflikar ofta två- 

 klufna med den yttre fliken mindre. Bladflikarne äro snedt 

 framåtriktade, och skifvan afsmalnar jämnt mot skaftet, h var- 

 igenom hela bladet får en vigglik form, Skuggexemplars 

 rosettblad hafva mer utspärrade bladflikar och längre, sma- 

 lare skaft. 



I bladskaftets nedre del går en nerv, som högre upp de- 

 las i tre, gående till hvar sin bladflik. Den mellersta är 

 ogrenad, och sidonerverna uppdelas på vanligt sätt så, att i 

 spetsen af hvarje flik tre nervgrenar sammanstöta. Förutom 

 dessa grenar finnas mycket få eller inga svagare. 



I de 1 — 3 nedanför toppblomman sittande bladens veck 

 kunna finnas florala sidoaxlar. I dessas öfre förblads veck 

 synes anlag till en sidoaxel af andra ordningen, men någon 

 sådan tyckes aldrig komma till utveckling. Genom sido- 

 axlarnes tillväxt blir blomställningen slutligen kvastlik. 



Blomman. (Bild. 20 och 21). Denna är svagt proteran- 

 drisk och autogam. 



Vid blommans utslående stå ståndarknapparne på korta 

 strängar, tryckta intill kronbladen. Stiften stå uppräta, nå- 

 got litet skilda från hvarandra med märkena papillösa, men 

 vända mot hvarandra. Kronbladen äro nu knappt dubbelt 

 så långa som foderbladen, något gulaktigt hvita med tre mot 

 basen sammanstötande breda, gulgröna nerver. Kronbladen 

 stå vid blomningens början föga utåtböjda, hvarigenom blom- 



