28 LINDMARK, DE SVENSKA SAXIFRAGA- ARTERNA. 



men får snart sädana (bild. 23). Arten växer på fuktig mark 

 och behöfver därför ej mycket rothår. Först ungefär tolf 

 dagar efter sedan fröet börjat gro, framkomma hjärtbladen, 

 hvilka äro aflånga med rundad spets. Jag har funnit flera 

 individer med tre hjärtblad; på ett sådant exemplar hade 

 två hjärtblad växt ihop vid basen. Närmare fyra veckor 

 efter groningen framkom en ny rot, en sidorot från hufvud- 

 rotens öfre del. Kort därefter utvecklades en birot vid 

 hypokotylens bas. I ögonen fallande är fattigdomen på rot- 

 hår hos groddplantan. 



Fyra veckor efter groningen hafva äfven de första prim- 

 ordialbladen börjat visa sig (tafl. II bild 1). De äro lancett- 

 lika, spetsiga, tjocka, nästan halftrinda och fullkomligt glatta. 

 Bladen stå spiralställda med tämligen sträckta mellanleder. 

 Hufvudroten tilltager starkt i längd, men blir ej så särdeles 

 rikt grenig. Biroten vid hypokotylens bas blir slutligen 

 mycket kraftig, nästan lika stark som hufvudroten. Ibland 

 utvecklas mer än en birot från hypokotylens bas eller också 

 litet högre upp. ' Ur det ena eller båda hjärtbladens veck 

 ntväxa sidoskott, hvilka likna moderskottet, och när plantan 

 hinner längre i utveckling, framkomma sidoskott äfven ur 

 andra bladveck. På ett exemplar såg jag en birot utbryta 

 vid det ena hjärtbladets bas. 



Fröna mogna sent och gro ej förr än nästa vår. Under 

 det året hinna säkerligen endast några få primordialblad 

 bildas. Följande år förgrenas hufvudskottet och hinner så 

 långt, att det under tredje året kan blomma. 



De vegetativa delarna. S. aizoides är perenn och afviker 

 från alla de andra svenska arterna genom sitt egendomliga 

 växtsätt. 



Den mycket kraftiga, rikt förgrenade hufvudroten kvar- 

 lefver under säkert flera år, utgörande plantans viktigaste 

 näringsupptagande och fästande organ. Förutom den (eller 

 de) kraftiga biroten från hypokotylen finnas äfven andra bi- 

 rötter. Från de krypande skottens nodi utbryter nämligen 

 en och annan fin, trådlik och grenig birot. Då skotten för- 

 grenas och nå en betydande längd samt utbreda sig åt alla 

 håll från den centrala hufvudroten, kommer h varje planta 

 slutligen att betäcka en stor yta af marken. De fina bi- 

 rötterna utvecklas nu för att vara behjälpliga vid närings- 



