BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. III. N:0 2. 41 



Särskildt i högre regioner är liela växten mer eller mindre 

 rudaktigt anlupen. Bladen äro då ofta pa båda sidor mörk- 

 röda, till och med rcstterna kunna vara rödaktiga. 



Små exemplar hafva ofta endast en toppblomma, inga 

 sidoaxlar. Större individer kunna hafva 1 — 3 sidoaxlar, ut- 

 gående från den florala axelns öfversta del nära under topp- 

 blomman. Från midten af hvarje sidoaxel kan utgå en axel 

 af tredje ordningen, hvilken äter kan, ehuru sällan, bära en 

 af fjärde ordningen. Medan blommorna ännu äro i knopp- 

 stadiet, sitta de tätt samlade i en klunga, men under blom- 

 mornas vidare utveckling tillväxa toppblommans skaft och 

 sidoaxlarne, hvarigenom den fablommiga blomställningen 

 blir gles. 



Blomställningen är sicksack-knippen i kvastlik ställning 

 med basipetal utvecklingsgång Toppblomman har redan öf- 

 vergätt i fruktstadiet, innan de närmaste sidoblommorna sla- 

 git ut. 



Blomman (bild 10 och 11). Blommorna äro proterandriskt 

 dichogama. Utmärkande för blomman hos S. stellaris är, att 

 pistillerna äro helt och hållet öfversittande. 



I en ung knopp äro de båda pistillerna kägelformade, 

 bestående af, kan man säga, endast fruktämne, ty stift och 

 märken äro ej urskiljbara. Standarne hafva stora knappar 

 på ännu mycket korta strängar. 



Strax efter blommans öppnande böja sig de smalt ägg- 

 runda foderbladen nedåt, för att under hela blom- och frukt- 

 stadiet hänga med spetsarna rakt ned, tätt omslutande blom- 

 skaftets öfre del. Pistillerna, som med ungefär den nedre 

 hälften äro sammanvuxna med hvarandra hafva nu sträckt 

 sig något, men stift och märken kunna ännu ej urskiljas. 

 Ofta finnas tre pistiller, särskildt i den terminala blomman. 

 Standarsträngarne sta nu tryckta intill kronbladen. Kron- 

 bladen äro hvita, nära basen försedda med två runda, i början 

 gulgröna, sedan mera rent gula fläckar. Dessa hafva be- 

 tydelse f()r skyltningen och specielt såsom honingstecken; 

 honingen afsöndras nämligen strax nedanför fläckarna kring 

 fruktämnets bas. Kronbladen äro kupiga och stå i början 

 tämligen uppräta, men riktas sedan mera utåt, så att blom- 

 man blir "Tundt skalformiff. 



