44 LINDMARK, DE SVENSKA SAXTFRAGA-ARTERNA. 



Då jag i juli månad insamlade exemplar af varieteten 

 på Dovre, fann jag inga aifallna bladrosetter, beroende på 

 att dessa ännu ej voro fullt utvecklade. Tyvärr har jag ej 

 på lefvande exemplar kunnat säkert konstatera, huruvida en 

 förökning genom bladrosetterna verkligen äger rum. Att så 

 är fallet, tror jag mig dock kunna påstå, efter hvad jag på 

 spritlagdt material funnit. På ett exemplar med ovanligt 

 stora rosetter fann jag på dessas bas flera rotanlag; en ro- 

 sett hade till och med en 2,5 cm. lång rot och ett par kor- 

 tare (bild. 15 och 16). Dessa rosetter sutto ännu kvar pa 

 moderplantan, men voro tydligen afsedda för att affalla och 

 föröka växten. Säkerligen få äfven de mindre rosetterna 

 längre fram mot hösten bircitter, h varefter de affalla. 



Om de små rosetterna vore blott missl)ildningar, såsom 

 Warming antager, vore det märkvärdigt, att växten på ogynn- 

 sammare lokaler så konstant och så rikligt skulle utbilda 

 dem. Då förökningen genom de underjordiska delarne är 

 obetydlig, vore varietetens rikliga uppträdande svårförklar- 

 ligt, om man ej antager, att den förökar sig genom roset- 

 terna eller groddskotten, såsom de kunna kallas. Warmings 

 förklaring synes mig vara svår att antaga. Hvartill skulle 

 det väl tjäna att utbilda en sådan mängd fullkomligt onyt- 

 tiga skott? Hvarför ej hellre använda detta byggnadsmate- 

 rial till uppbyggandet af flera föryngringsskott från rhizo- 

 met, i stället för att nu där utveckla oftast endast ett så- 

 dant, hvarigenom någon förökning af individantalet ej sker? 

 För öfrigt tyckes den omständigheten, att groddskotten ut- 

 vecklas i mycket större mängd än normala exemplars blom- 

 mor, tyda på en tillpassning för att uppväga den annars 

 rikliga fröbiidningen. Då groddskotten lätt lossna från mo- 

 derplantan, kunna de genom vindens inverkan ryckas lös och 

 liksom frön spridas långt bort. 



I fråga om den inre b^^ggnaden hos de små rosetternas 

 blad linnes en sak att anmärka. På gränsen mellan palissad- 

 och svamp-parenkymet finnas talrika celler med hvar sin stor 

 kristalldrus af kalciumoxalat (?) Detta förhållande kunde 

 tyckas tala för att de små bladrosetterna ej äro afsedda för 

 växtens förökning, utan blott missbildningar, i h vilka obe- 

 höfliga ämnen aflagrats. Att kristallrikedomen ej behöfver 

 tolkas på detta sätt, bevisas däraf, att äfven de yngsta bla- 

 den i de vegetativa sidoskotten från rhizomet hos hufvud- 



