BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. III. N:0 2. 47 



upp på Ijällen däremot, där fröbildningen är osäkrare, tyckes 

 rhizomet hlifva längre och oftare förgrenadt, h varigenom en 

 ganska stark vegetativ individbildning kan inträda. 



Föryngringsskotten utvecklas således basipetalt. Det 

 öfversta och starkaste har oftast vid blomningstiden flera 

 fullt utbildade örtblad, bildande en riktig rosett, hvilken till 

 och med kan hafva undanträngt den på rhizomet terminalt 

 ställda florala axeln, så att denna synes vara lateral. Huf- 

 vudskottets mer eller mindre fullständigt döda blad kvar- 

 sitta öfver den följande vintern, skyddande de yngre, såsom 

 friska öfvervintrande örtbladen. Ej sällan utvecklas den 

 öfversta sidoknoppen till ett rent floralt skott, hvarigenom 

 således samtidigt kommer att finnas en terminal och en 

 lateral floral axel. Den näst öfversta knoppen l)lir då kraft- 

 knopp, som fortsätter rhizomet. 



Örtbladens öf versida är grön, men undersidan, särskildt 

 öfre delen, oftast mer eller mindre färgad violettröd. I blad- 

 skaftet gå flera parallela nerver, som i skifvan förgrena sig 

 till ett rikt nät. Bladets undersida är under medelnerven 

 utbuktad, beroende på att parenkymet nnder medelnervens 

 slida är ganska mäktigt och där fått en ej obetydlig meka- 

 nisk utbildning. Stellan ledningssträngarne i bladskaftet gå 

 stora, vida luftkanaler, 4 i h varje bladskaft. De äro större 

 än ledningssträngarne och hafva tydligen uppkommit schi- 

 zogent, d. v. s. på så sätt, att väfnaden genom starkt växande 

 sprängts. I talrika af de parenkymceller, som stöta intill 

 luftkanalerna, finnas stora kristalldruser, en i hvarje cell. 

 Här och där i det öfriga parenkymet förekommer en och 

 annan kristalldrus. 



Den florala axeln förgrenar sig i allmänhet först på sin 

 öfversta fjärdedel, men stundom finnas grenar längre ned. 

 Den nedre, ogrenade delen saknar alldeles blad med undan- 

 tag däraf, att ett stycke nedanför den nedersta sidoaxeln 

 stundom finnes ett lancettlikt högblad med en felslagen blom- 

 ställning i sitt veck. Vanligen finnas i blomställningen om- 

 kring fyra sidoaxlar. Den öfversta af dessa bär oftast blott 

 en blomma, hvilkas ena eller båda förblad egendomligt nog 

 äro felslagna; det förra tyckes vara vanligare. När den öf- 

 versta sidoaxeln bär äfven en lateral blomma, finnes det ena 

 förbladet, som då gör tjänst såsom stödjeblad för denna 

 blomma. Den andra sidoaxeln, uppifrån räknadt, kan hafva 



