48 LINDMARK, DE SVENSKA SAXIFRAGA-ARTERNA. 



det nedre förbladet felslaget, men oftast finnes det, ehnru 

 reduceradt. I det öfres veck sitter en blomma utan förblad. 

 De längre ned sittande sidoaxlarne hafva båda förbladen ut- 

 vecklade; antingen sitter det ena vid axelns bas och är ste- 

 rilt, eller också sitta båda högre upp pä ungefär samma höjd 

 och äro fertila, d. v. s. med blomma i vecket. På en sådan 

 axel af andra ordningen kan åter sitta en af tredje. Då alla 

 sidoaxlarne äro korta, blir hela blomställningen samman- 

 trängd, äggformig. Den nya blomställningen i hvarje sido- 

 skott hinner redan på hösten en hög grad af utveckling, 

 hvarför blommorna nästa vår kunna slå ut mycket tidigt. 



Blomman. (Tafl. Il, bild 20.) Denna är liten och myc- 

 ket svagt proterandrisk, autogam. 



När blomknoppen är färdig att öppna sig, stå ståndarne 

 tryckta intill hyllebladen. Ståndarkuapparne äro gulröda, 

 men strängarna hvita. Stiften stå då uppräta, tryckta in- 

 till hvarandra och hafva redan märkena försedda med pa- 

 piller och något fuktiga af märkesvätska. Ofta stå pistil- 

 lerna vid blomningens början korslagda i stället för uppräta. 

 Fodret och blombottnen, särskildt det förra, äro rödaktigt 

 anlupna. Kronbladen äro nästan uppräta, ungefär af foder- 

 bladens längd, äggrunda och vid liasen hastigt sammandragna 

 till ett smalare parti, en klo. Till färgen äro kronbladen 

 hvita, med två ganska otydliga gröngula fläckar nära basen ; 

 fläckarne sammansmälta vanligen nästan till en bred. Foder- 

 ståndarne börja mycket tidigt sina rörelser; stundom börjar 

 en eller annan att böja sig mot blommans midt, innan blom- 

 man ännu öppnat sig fullständigt. Snart börja äfven kron- 

 ståndarne böja sig in. under det ännu en del af foderstån- 

 darne stå kvar. Redan nu hafva stiften skilt sig från hvar- 

 andra, och märkena stå så, att de lätt komma i beröring med 

 åtminstone de sista standarnes knappar. De båda pistillerna 

 äro på insidan alldeles fria från hvarandra, men på utsidan 

 med sin nedre del fastväxta vid blombottnen. Kring stiften 

 finnes en väl utvecklad grönaktig disk, som afsöudrar riklig 

 honing. Denna är dock nästan öfverflödig, då ju blomman 

 kan pollinera sig själf. Möjligheten af pollination med in- 

 sekters hjälp är dock ej utesluten. Honingsdisken är delad 

 i två skilda partier, eftersom pistillerna äro fria från hvar- 

 andra. Ståndarne böja sig nu utåt för att snart jämte krön- 



