BIIIANG TILL K. SV. VET.-AKAD. IlANDL. BAND 2S. AFD. III. N:0 2. 49 



bladen och i mindre grad foderbladen äter böja sig inåt mot 

 pistillerna och omsluta dessa. Denna inböjning beror på 

 fruktämnets tillväxt och har till uppgift att hindra tillträ- 

 det till blommans inre. Pistillerna fä efter pollinationen en 

 rödaktig färg. Afven ståndarsträngarue och kronbladen blifva 

 rödletta; de senare kunna dock i stället blifva något grön- 

 gult anlupna. Skottets terminala blomma visar ofta en an- 

 tydan till att blifva honblomma, i det att gyneciet är myc- 

 ket kraftigt, andreciet svagare. 



Under det frukten tillväxer vidare, höjas stiften högt 

 öfver hyllebladen, hvarigenom honingsdisken nästan alldeles 

 försvinner. Fruktens undersittande del l)lir nu betydligt 

 längre än foderbladen, h vilka hafva blifvit bredare triangu- 

 lära. Kronblad och ständarknappar kvarsitta nästan till dess 

 frukten blir mogen, tätt omslutande denna under dess ut- 

 veckling. Kapseln är äggformig med de båda hälfterna skilda 

 nästan ända ned. Fröna äro spolformiga, oftast något krökta, 

 åt båda ändar spetsiga, ljusbruna, nära 1 mm. långa. 



S. nivalis L. var teiiuis. Wg. 



Denna afviker genom alla delars spenslighet och glatt- 

 het, hvarjänite endast 1 — o blommor tinnas. När sidoblom- 

 mor finnas, äro de ovanligt långt skaffade. Afven blom- 

 morna äro mindre och något mera utbredda, plattade. 



S. liieraciifolia. Waldst. o. Krr.^) 



Såsom varande en icke svensk art har S. hieraciifolia 

 blifvit endast flyktigt undersökt på pressadt material för 

 jämförelse med den närstående S. nivalis. 



Höfterna äro långa och grofva, mycket obetydligt för- 

 grenade. Rhizomet är nästan lodrätt, groft och kan stun- 

 dom vara något förgrenadt. Den florala axeln är grof, be- 

 gränsad af en blomma, nedanför h vilken i högbladsveck sitta 



Jfr Ekstam Ull), (IV) och (V); Enäler (.1); Warming. 



