52 LINDMARK, DE SVENSKA SAXIFRAGA-ARTl-lRNA. 



med basipetal utveckling. Hela det florala axelsystemet är 

 jämte de därpå sittande bladen tätt beklädt med korta 

 glandelhär. 



Den vegetativa individbildningen genom aflösning af sido- 

 skott är ganska riklig. I vecket af årets blad i en steril 

 bladrosett anläggas knoppar. Flera eller färre af dessa ut- 

 växa under följande vegetationsperiod till tämligen korta och 

 grofva, örtbladsbärande utlöpare. Deras blad äro små, ovala 

 och hafva sågtänder med kalkkrusta. Utlöparen når i all- 

 mänhet ej större längd än 4 — ') cm., d. v. s. att den nätt 

 och jämt når utanför moderrosettens bladspetsar. När den 

 hunnit så långt, får den i spetsen en bladrosett. Moderplan- 

 tan tyckes ej gå i blom förrän ett eller två år efter sido- 

 skottens utväxande. När därför moderplantan blommat och 

 dör bort, kunna sidoskotten redan hunnit nå en så hög grad 

 af utveckling, att ur deras bladveck nya utlöpare bildats. 

 Då moderplantan ej dör fullständigt genast efter fruktsätt- 

 ningen, sammanhänga ofta flera bladrosetter med h varandra 

 nästa år eller under flera år; de få kanske till och med fort- 

 farande näring genom moderplantan. 



Egendomligt kan det synas vara, att utlöparen ej får 

 några rötter samma år den växer ut; först längre fram får 

 den några få sådana, när moderplantan går i blom. Man ser 

 därför ofta kring en stor bladrosett flera mindre sådana, löst 

 liggande pa jordytan och genom utlöpare förenade med den 

 stora rosetten. Säkerligen är detta en anordning för att 

 underlätta växtens spridning. Såsom bekant mognar ^S*. Co- 

 tylcdoHS frön mycket sent, i september. Då i fjälltrakterna 

 vintern ofta inträder vid denna tid, kan det hända, att ingen 

 fröluldning uppstår. Arten måste därför skaffa sig ett annat 

 spridningssätt på vegetativ väg. Jag antager därför, att 

 dessa löst liggande bladrosetter sakna rötter för att genom 

 vindens och möjligen äfven snöns och vattnets verksamhet 

 kunna ryckas lösa frän sin förbindelse med moderplantan. 

 Då ^S. Cotyledon växer pä klippbranter, kunna de nästan boll- 

 formade bladrosetterna med vindens tillhjälp i-ulla omkring 

 och på detta sätt sprida växten. Förr eller senare fastnar 

 rosetten i någon springa och utvecklar då rötter. Artens få- 

 taliga, långa, grofva och starka rötter synas just ämnade till 

 att söka sig in i klippspringor. Dock får man ej antaga, att 

 individbildningen genom frö skulle vara för växten oviktig. 



