BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. III. N:0 2. 59 



längre. Dessa hafva betydelse för växten såsom reservskott, 

 ifall de andra af någon orsak skulle gå under. 



Såsom af det föregående synes, är den vegetativa indi- 

 vidbildningen riklig och af vikt för växten. Grenom föryng- 

 ringsskottens olika växtriktning och stundom förekommande 

 förgrening, komma individerna ofta att växa i lösa mattor 

 med emellan hvarandra intras.slade skott. Högre upp på 

 fjällen, där individerna bruka växa på mera öppen, fuktig 

 jord, är den vegetativa individbildningen ej så riklig. Indi- 

 viderna äro där mycket mindre. 



Rhizomet utlöper uppåt i en fåbladig floral axel. Denna 

 är vid blomningens början mycket kort, men tillväxer sedan, 

 så att den vid fruktmognaden är 2 — 3 gånger längre än den 

 var vid blomningens början. 



Den florala axelns toppblomma kan vara den enda blom- 

 man, eller också kan ur det öfversta örtbladets veck utväxa 

 en sidoaxel, som likaledes begränsas af en blomma. Denna 

 sidoaxel bär vid eller nära sin bas ett vanligen helt, ägg- 

 rundt blad. Sidoaxeln tillväxer betydligt, hvarigenom den 

 snart kommer att nå öfver hufvudaxelns frukt. Det kan in- 

 träffa, att sidoaxeln på sig utbildar en sidoaxel af andra ord- 

 ningen; denna utgår då från vecket af ett andra blad på 

 sidoaxeln, nära under dess blomma. Sidoaxeln af andra ord- 

 ningen bär nära sin bas 1 — 2 lancettlika blad. Den frukt, 

 som utbildas på denna axel, kommer snart att nå öfver båda 

 de andra frukterna. Ofta kunna ur de nedre bladens veck 

 utväxa florala sidoaxlar, till och med ända nere i blad- 

 rosetten. 



Blomman. (Bild 14.) Denna är liten, proterogynt auto- 

 gam. Kronbladen sta tämligen uppräta, hvarför blomman 

 aldrig blir särdeles öppen. Ofta äro kronbladen något olika 

 stora; tydligast kan detta iakttagas på unga blommor, som 

 just skola öppna sig, och då äro två kronblad mindre än de 

 tre ofri ga. 



I en tämligen ung knopp stå ståndarne tryckta intill 

 kronbladen och hafva ännu korta strängar, i synnerhet kron- 

 ståndarne. Pistillerna äro däremot långt utvecklade med 

 uppräta, korta stift och redan papillösa märken, hvilka äro 

 färdiga att mottaga pollen. Snart böja sig alla ståndarne 

 in mot pistillerna och skyla alldeles dessa med sina knappar. 



