BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. III. NIO 2. 65 



Ur dessa lökar skulle sedan bladrosetter utväxa. Olikheten 

 l)eror på de olika förhållanden, hvarunder de odlade och de 

 vilda exemplaren lefvat. De vilda groddplantorna växte på 

 grund och torr jord och hade mot hösten utbildat blad vecks- 

 skott, hvilka således måste öfvervintra i föga utveckladt till- 

 stånd, hvarför de ombildats till lökar med hinnaktiga, skyd- 

 dande fjäll ytterst och därinnanför köttiga fjäll fyllda med 

 upplagsnäring, afsedd att nästa vår användas till sidoskot- 

 tens uppbyggande. Säkerligen bidrog deu torra jordmånen 

 till att lökar utbildats. Sädana kunna bättre uthärda torka 

 och hvila, tills gynnsamma vegetationsförhållanden inträda. 

 Skotten på de odlade exemplaren behöfde däremot ej öfver- 

 vintra så unga, utan kunde genast utveckla sig vidare. I 

 naturen fann jag sommaren 1895 groddplantor med likadana 

 sidoskott som på de odlade exemplaren. Detta berodde på 

 den torra försommaren, hvarigenom fröna hade mognat ti- 

 digt, och på den fuktiga, långa eftersommaren, då fröna 

 grodde fort och plantorua hastigt utvecklade sig. Troligen 

 förekommer i naturen lökbildning vanligast. 



Den ur fröet utvecklade groddplantan kommer således 

 aldrig till blomning, utan dör, sedan den på sig utbildat 

 sidoskott, hvilka i stället blifva florala. 



Den vegetativa individbildningen. På skottets nedre, un- 

 derjordiska del sitta i vecket af örtbladen nästan klotrunda, 

 löklika kroppar, en i hvarje bladveck. Dessa kroppar äro 

 de vegetativa förökningsorganen och böra, såsom jag längre 

 fram skall visa, kallas förökningslökar, men för korthetens 

 skull kommer jag att i det följande kalla dem endast lökar. 

 (Tafl. IV, 1)ild. 17 — 19.) En utförligare beskrifning öfver 

 deras byggnad och plats skall gifvas längre fram. 



Först sedan plantan slutat sin frömognad, börjar i all- 

 mänhet IcVkarnes vidare utveckling; stundom kan dock denna 

 börja något tidigare. Ur lökens midt utväxer staraknoppen 

 till ett bladigt skott, hvars första blad äro af lågbladsnatur, 

 sakna således skifva och bestå af blott foten. De följande 

 bladen få allt mera och mera det typiska utseendet med en 

 ganska liten, inskuren bladskifva. (Tafl. IV, bild. 15.) Skot- 

 tets första internodier blifva korta eller långa, allteftersom 

 den l()k, hvarur skottet utvecklat sig, ligger i jordytan eller 

 djupare ned. Utvecklingen blir äfven olika, om plantan 



5 



