BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL, BAND 28. APD. III. N:0 2. 67 



viderna möjligen kan hafva betydelse såsom fasthållande or- 

 gan. Lökarne äro då alldeles uttömda på näring, i det fjäl- 

 len äro mjuka och bruna. 



Redan pä hösten finnas i rosettbladens veck små knop- 

 par liknande dem, som omnämndes på tal om groddplantan. 

 De äro anlag till lökar, hvilka följande vegetationsperiod 

 utvecklas, då från bladrosetten en blommande stjälk upp- 

 växer. Blomställningen är på hösten anlagd och ganska långt 

 utvecklad i bladrosettens stamknopp. Vid förstoring synas 

 tydliga blommor med ståndare och pistiller, åtminstone i 

 toppblomman, som har hunnit längst i utveckling. Ståndar- 

 nes knappar äro nästan klotrunda och ofantligt stora i för- 

 hållande till knoppens storlek. Något anlag till kronblad 

 synes ej ännu. 



I vecket af utlöparnes lågblad utbildas ofta knoppar, 

 som antingen blifva lökar eller också utvecklas till sidoskott, 

 hvarigenom utlöparen således blir förgrenad. Dessa sido- 

 skott äro likaså utlöpande. Då sådana lökar och sidoskott 

 ännu sent på hösten ej hunnit utveckla någon ofvanjordisk 

 bladrosett, kan naturligtvis från dem någon floral axel ej 

 hinna utväxa nästa år. De föra under den sommaren ett 

 vegetativt lif och gå först året därpå eller ännu senare i 

 blomning. 



Någon gång kan spetsen af ett utlöpande skott metamor- 

 foseras till en lök, genom att de innersta bladen i den ter- 

 minala knoppen blifva reducerade till tjocka lökfjäll, hvar- 

 jämte sidolökar utbildas i örtbladens veck. När sedan ört- 

 bladen dö bort, finnes i utlöparens spets en grupp lökar. 

 Under den följande vegetationsperioden kunna från lökarne 

 utvecklas antingen bladiga skott eller också utlöpare, hvilkas 

 spetsar i sin tur kunna ombildas till lökar. 



Från lökarne utväxa således skott i olika riktningar och 

 med olika utseende, men under hösten hinna ej alla lika långt 

 i utveckling. I allmänhet utvecklas från hvarje planta på 

 hösten ett eller två kraftiga, nästan vertikala skott jämte 

 ett par mer eller mindre utlöpande. De förra få hastigt en 

 stor bladrosett, som öfvervintrar och på våren kan begagna 

 hvarje gynnsamt ögonblick till assimilation, hvarigenom den 

 florala axelns utveckling kan försiggå mycket hastigt. De 

 mera utlöpande skotten däremot, hvilka måste växa längre 

 innan de nå jordytan, hinna på hiisten ej få någon eller blott 



