68 LINDMARK, DE SVENSKA SAXIFRAG A-ARTERNA. 



en svag bladrosett. De svagare rosetterna hinna säkerligen 

 ej gå i blom under den följande sommaren, utan föra då ett 

 vegetativt lif, hvarefter de tidigast under det tredje året 

 blifva florala. Af de återstående lökarne utveckla en del på 

 hösten mycket obetydliga skott med blott ett par blad fram- 

 stickande mellan lökfjällen, under det en del hvila öfver 

 vintern. Så är äfven förhållandet med de lökar, som stun- 

 dom bildas på utlöparne. Först följande sommar framkomma 

 ur dessa lökar bladrosetter. Möjligen finnas lökar, som al- 

 drig gifva upphof till några skott. Denna oliktidighet i ut- 

 veckling är troligen en anordning för att betrygga växtens 

 bestånd under ogynnsamma vegetationsförhållanden. 



Vid den vegetativa individbildningen, som för S. granu- 

 lafa är den viktigaste, eftersom fröbildning ofta uteblifver, 

 blir således den nya individen floral typiskt under det andra 

 året. Efter blomningen dör sedan hela plantan, efterläm- 

 nande endast förökningskroppar, bildade dels på vegetativ 

 och dels på sexuell väg. Denna utvecklingsgång påminner 

 mycket om de egentliga hapaxanternas. Arten uppgifves 

 alltid i litteraturen vara perenn, eftersom den har vegetativ 

 förökning. Jag anser, att begreppet hapaxant bör gifvas en 

 något vidgad betydelse, så att det kommer att omfatta äfven 

 en sådan växt som S. (/ranulafa, nämligen med förökning 

 genom därtill särskildt utbildade kroppar, vare sig dessa 

 äro uppkomna på könslig eller vegetativ väg. Med känne- 

 dom om lökarnes byggnad, utveckling och betydelse i väx- 

 tens lif, måste jag anse dem vara rena förökningskroppar. 

 Då ju *S'. granulata ej kan sägas vara en lökväxt i detta 

 ords vanliga bemärkelse, skulle det kunna vara vilseledande 

 att kalla förökningskropparne lökar, ehuru de till sin bygg- 

 nad likna sådana. Jag föreslår därför, att de kallas för- 

 ökningslökar. 



Jag anser således, att S. granulata är en hapaxant med 

 2- eller o-årig utveckling; det förra är det typiska. Efter 

 frönas mognad dör hela växten, kvarlänmande endast frön 

 och förökningslökar. Rhizomet tyckes visserligen ännu på 

 hösten delvis lefva, men det dör under vinterns lopp och har 

 för lökarne säkerligen endast mekanisk betydelse. 



Förökningslökarne innehålla lika väl som fröna: 1) ett 

 litet anlag till en ny individ, 2) upplagsnäring afsedd att 

 användas för den nya individens uppbyggande, 3) ett skyd- 



