72 LINDMARK, DE SVENSKA SAXIFRAGA-ARTERNA. 



De nedersta, brediiikiga bladen hafva ett mycket rikt 

 förgrenadt nervsystem med tämligen jämn starka nervgrenar 

 utan någon starkt framträdande medelnerv. Denna slutar 

 under en dynformig epithemväfnad, öfver livilken finnes en 

 vattenpor. Denna epithemväfnad ger bladspetsen en fastare 

 byggnad och synes lätt med blotta ögat såsom en ansvällning. 

 I hvarje bladfliks spets sammanstöta alltid tre nerver under 

 en epithemdyna. Nervgrenarne sluta aldrig fritt i paren- 

 kymet, utan antingen förbinda de två andra nerver, eller 

 också löpa de tillbaka till samma gren, hvarifrän de utgått. 



Undersidan af bladets skifva och fot synes något silfver- 

 skimrande, beroende på under epidermis befintliga stora luft- 

 rum. Epidermis lossnar där mycket lätt från paren kymet. 

 Utom för gasutbytet hafva luftrummen säkerligen betydelse 

 såsom köldskydd för (»fvervintrande blad. 



Högbladens epidermisceller, mest undersidans, visa egen- 

 domliga starkt förtjockade ställen på sidoväggarne. Ytter- 

 väggen är ojämnt pa])illös eller skroflig, hvilket möjligen står 

 i samband med förtjockningarne hos sidoväggarne. 



Blomman. (Tafl. IV, bild 20. Tafi. V, bild 2—Cx) Denna 

 är chasmogam och proterandriskt dichogam. 



Foderbladens epidermisceller visa samma egendomligheter 

 som högbladens. Ståndarknapparne äro gula, under det 

 strängarne äro grönaktigt hvita. Uppspringningen börjar i 

 kantfårans öfre del. De gulgröna pollenkornen äro klotrunda 

 med exinet tydligt genombrutet på tre ställen, hvarest in- 

 tinet är mycket obetydligt utstjälpt. 



Pä utsidan är fruktämnets nedre del sammanväxt med 

 blombottnen. Det centrala fröfästet är mycket starkt an- 

 svälldt, uppfyllande större delen af fruktämnesrummet. På 

 fruktämnets öfversta del finnes en med små gropar försedd, 

 tämligen svagt utbildad honingsafsöndrande ring, hvilken är 

 något insänkt i fruktämnet. I bottnen af hvarje grop finnes 

 en hudöppning. 



När blomknoppen öppnar sig, äro den j^ttre kransens 

 ståndare betydligt längre än den inre kransens, alla tryckta 

 intill kronbladen. De längre ståndarne stå dock ofta på 

 grund af bristande utrymme i knoppen något inböjda mot 

 blommans midt. Stiften äro korta, uppräta, hojistående med 



