BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. III. N:0 2. 75 



gar, ju högre upp de sitta. I allt detta liknar S. cernua 

 S. graniilata. De mest i ögonen fallande olikheterna mellan 

 de båda arterna äro, att S. cernua i regel har endast en 

 blomma samt alltid har flera eller färre knopplökar i stjälk- 

 bladens veck. 



Rotsystemet är ungefär lika rikt som hos S. granuluta 

 och består af långa, trädformiga, obetydligt förgrenade bi- 

 rötter (bild 7). Skottets underjordiska del bär talrika läm- 

 ningar efter långskaftade örtblad, ofvanför hvilka sitta några 

 få lef vande sådana. I bladvecken sitta här stora föröknings- 

 lökar till ett antal af omkring 5 — 10 på h varje individ. De 

 visa en viktig afvikelse från S. granulatas lökar, i det deras 

 yttre, hinnaktiga lökfjäll äro svagare utbildade än hos 

 S. granulata. Hos denna omsluta de nämligen lökens inre 

 helt och hållet, under det de hos S. cernua äro korta och 

 smala, täckande endast nedre delen af lökens inre fjäll. De 

 hinnaktiga fjällen finnas till ett antal af omkring 8 och äro 

 äggrundt lancettlika, brunaktiga med bred och tydlig medel- 

 nerv. I fjällets kant finnas glest sittande, mycket korta här- 

 bildningar. Ofta finnes i Ijällets spets en liten antydan till 

 bladskifva. De köttiga lökfjällen äro likaledes omkring 8 till 

 antalet och något mindre ombildade än S. granidatas. De 

 äro länga, aflångt äggrunda, tjocka, hvita, i spetsen ofta med 

 en svag antydan till skifva. I kanten finnas några få, korta 

 hår. Hela lökens omkrets är mera långsträckt, hvarjämte 

 lökarne ej synas så tydligt begränsade från hvarandra som 

 hos S. grumilata. Detta senare beror därpå, att hos S. cernua 

 de inre, köttiga fjällen ej såsom hos ^S*. granulata äro full- 

 ständigt inneslutna af de hinnaktiga, utan äro utspärrade från 

 hvarandra. 



I särskildt de öfversta af den fiorala axelns bladveck sitta 

 små grupper af förökningslökar eller knopplökar, vanligen till 

 ett antal af omkring 5 i hvarje bladveck, men stundom flera 

 än 10. De sitta tätt sammanträngda, hvarför det är nästan 

 omöjligt att se, huru de sitta i förhållande till hvarandra. 

 Troligen finnes en terminal (på sidoaxel af första ordningen) 

 jämte flera laterala (= sidoaxlar af andra ordningen), men 

 möjligen är förgreningen ännu rikare. Dessa lökar äro mycket 

 mindre än den underjordiska stamdelens och sakna fullstän- 

 digt hinnaktiga löktjäll. De köttiga fjällen äro få, endast 

 2 — o, till omkretsen äggrunda, båtformigt kupiga med smalare 



