BiHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. APD. III. N:0 2. 77 



lökarne ämnade utväxa till nästa år blommande exemplar. 

 Ett par af dem hade redan hunnit utveckla en 3 — 4 cm. hög, 

 grof floral axel, i spetsen bärande anlag till blomma. Vid 

 ])asen af denna axel sutto endast dylika tjocka blad med 

 liten skifva. Månne dessa under höst och vinter tjänstgöra 

 såsom upplagsorgan och sedan nästa vår sträcka på sig och 

 blifva assimilerande örtblad? Detta måste vara fallet, om 

 det är normalt, att blomställningsaxeln redan på hösten ut- 

 växer, hvarför den på våren skulle behöfva nästan endast en 

 sträckning för att nå sin fulla längd. Jag har äfven funnit 

 fall, då ur en lök utväxt ett något litet utlöpande skott 

 med ett par (irtblad, och därefter har skottspetsen öfvergått 

 till att utbilda kcittiga blad. hvarigenom således en terminal 

 lök bildats. Så kan också inträffa hos S. grqnulata. Alla 

 de talrika lökarne pa det underjordiska skottets nedre del 

 visade knappt någon ansats till att utvecklas vidare; möj- 

 ligen äro de reservlökar, hvilka följande år gifva upphof till 

 skott, eller också utvecklas de kanske ej i annat fall, än om 

 skotten ur de öfre lökarne af någon orsak gå under. 



Den vegetativa individbildningen genom den florala axelns 

 lökar är ännu rikligare. Smålökarne affalla mycket lätt, 

 dels enstaka, dels i grupper. Genom sin nästan klotrunda 

 form kunna de lätt af vinden rullas omkring på marken och 

 pa så sätt spridas öfver en större yta. Ur den lilla lökens 

 stamknopp utväxa blad, af hvilka de första äro lågbladslika 

 med obetydlig skifva, men snart framkomma örtblad med 

 större, äggrund — njurlik, hel eller något inskuren skifva 

 på ett långt och smalt skaft. Mycket vanligt är, att bladen 

 börja utväxa redan innan löken fallit till marken. Snart 

 frambryta från bladfötterna birötter, som fästa den nya plan- 

 tan och lämna den näring, sedan lökfjällens upplagsnäring är 

 uttömd. Plantorna hinna säkerligen ej blifva florala nästa 

 ar, utan föra da ett vegetativt lif för att kanske under det 

 tredje året ga i blom. 



Mycket vanligt är att finna dels affallna, dels på moder- 

 skottet kvarsittande små rosetter med ytterst 1 — flera (irtblad 

 med rundad skifva på långt skaft, därinnanför några köttiga 

 lökljäll (bild 11). En växling mellan örtblads- och lågblads- 

 regioner kan således förekomma. Fiirst bildades örtblad, 

 hvilka assimilerat och själfva samlat näring till de lökfjäll, 

 som mot vegetationsperiodens slut af stamknoppen utvecklats. 



