78 LINDMARK, DE SVENSKA SAXIPRAGA-ARTERNA. 



Huruvida örtbladen öfvervintra och nästa är fortsätta sitt 

 arbete, vet jag ej, men troligen är detta ej fallet. Jag har 

 till och med sett exempel på, att i vecket af sädana örtblad 

 bildats små sidolökar. 



Blomman (bild 13 — 17). Denna är stor och ofta mera än 

 ö-talig, t. ex. 6- eller 7-talig. Flera än tvä pistiller har jag 

 dock aldrig observerat. Nästan alltid är blomman oregel- 

 bunden, i det dess ena sida är kraftigare utvecklad. Lättast 

 märkes detta på blomknoppar. Blombottnen är mycket kort, 

 nästan fullkomligt flat. Blommorna äro i regel proterandriska 

 eller kanske rättare hanblommor med det andra könet rela- 

 tivt starkt utbildadt, ehuru sterilt. Utvecklingsgången hos 

 dessa de vanligaste blommorna är denna: 



När blomman nyss är utslagen, stå kronbladen uppräta, 

 hvarigenom blomman är djup och ganska smal. Ståndarne 

 äro nu långt utvecklade och stå så långt utrymmet medgif- 

 ver trj^ckta intill kronbladen; de öfriga stå något inböjda 

 mot blommans midt. Redan ungefär samtidigt med blommans 

 öppnande uppspricka de första foderständarne, hvilkas knap- 

 par intaga ungefär blommans midt. De båda pistillerna bilda 

 i en ung blomma en nästan konisk kropp med tvä korta, in- 

 till h varandra tryckta stift med outvecklade märken. Frukt- 

 ämnena äro sammanvuxna med hvarandra. Pistillerna hafva 

 oförändradt utseende, under det både foder- och kronständarne 

 aflämna sitt pollen ät möjligen besökande insekter. Honing 

 afsöndras kring pistillernas ansvällda bas. Sedan allt pollen 

 är aflämnadt, ställa sig ständarne tryckta mot kronbladen, 

 som nu äro mera utåtböjda, hvarigenom blomman fått tratt- 

 form. Ståndarne äro nu mycket långa, omkring dubbelt så 

 långa som pistillerna. Dessa börja sträcka på sig litet, men 

 stiften stä fortfarande uppräta. När blomningen är öfver, 

 och kronblad jämte ståndarknappar aifallit, stä stiften litet 

 utböjda från hvarandra. Pistillerna hafva nu visserligen till- 

 växt på längden, så att de nå nästan lika högt som stån- 

 darne, men deras smalhet visar, att pollination ej inträdt. 

 Man ser därför sällan några fruktanlag hos S. cernua; efter 

 blomningen bortvissnar hela blomman. Dessa allmännast 

 förekommande blommor hafva således steril pistill, men fullt 

 utbildade ståndare med, såsom det synes, normalt pollen. 



