20 CARLSON, OM VEGETATIONEN I NÅGRA SMÅLÄNDSKA SJÖAR. 



Carex-formationer förekomma allmänt utefter stränderna 

 pa ringa djup. Sä bildar den redan omnämnda Carcx-iorma,- 

 tionen vid Skarnasjöns dyiga södra strand ett sammanhän- 

 gande bälte (se sid. 18), som sträcker sig till 0,3 m. djup eller 

 ibland något mera, och som redan genom sin grågröna färg- 

 ton skarpt af bryter mot det utanför varande Equisetiim-hältet. 

 Bäst utvecklad är formationen vid sjöns östra ända. Väl 

 utbildade Care^-formationer finnas f. ö. nästan i hvarje sjö, 

 1)1. a. äfven vid Oijens ytterst steniga stränder, hvarest annan 

 vegetation blott mycket sparsamt förekommer. 



En detaljerad redogörelse för deras sammansättning synes 

 mig vara af mindre intresse, enär 6V^rea;-formationerna till- 

 låta hvilken växt som helst, för hvilken lokalen eljest är 

 lämplig, att obehindradt intränga. De i dem ingående Carex- 

 arterna äro: 



C. vesicaria och C. roatrata, 



C. filiformis, 



C. strida och ibland C. Godcnoiighn, sällan C. acufd, 

 af h vilka arter samma formation kan innehålla en eller flere. 



Menyanthes förekommer ibland pa dybotten närmast land 

 ända till inemot 1 m. djup formationsbildande (ymnig eller 

 riklig), antingen ensam eller tillsammans med andra växter 

 (Ecpiisetum, Carices, Myriophyllum, ibland Scirims laciistris 

 eller Fhraymites). Blott på skyddade ställen finner man denna 

 formation (t. ex. Helgasjön i sundet mellan Hissö och fast- 

 landet, Toftasjöns västra strand innanför Scirpus-lacustris- 

 formation). 



Seirpus-palustris-formationer, hvilkas förnämsta karak- 

 tersväxt liksom Menyanthes brukar nå upp i lägsta fältskiktet, 

 äro rätt vanliga, men i allmänhet öppna formationer. Blott 

 på m.ycket grundt vatten får Scirpus palustris blommor 

 och frukt. 1 djupare vatten blir den alltid steril och når då 

 ofta knappt of van ytskiktet; så en del af den tämligen vid- 

 sträckta Sciipiis-paJtisf ris-formationen i en vik af Skirsjön, 

 där en stor del af stråna delvis summo pa vattenytan. Bott- 

 nen var här dyig, men stenig, och djupet uppgick till högst 

 0,6 ä 0,6 T) m. På sandbotten, vanligen stenig sådan, träffas 

 ofta till öfver 1 m. djup mer eller mindre glesa formationer, 

 som enbart eller hufvudsakligen bestå af Scirpus palustris, 

 hvilken här alltid har styfva och uppräta strån. 



