26 CARLSON, OM VEGETATIONEN I NÅGRA SMÅLÄNDSKA SJÖAR. 



lösare botten än på fastare. I en liten vik af sjön Öijen i 

 närheten af Lessebo t. ex. förekom Isoetcs i stor frekvens och 

 med ovanligt yppig växt samt rikligt sporbildande pä lös, 

 dyig botten. Där dybottnen är mycket lös, saknas dock 

 Isoetes. 1 likhet med andra lakustra växter med ogrenade 

 eller föga greniga rötter och ntan krypande, rotslående stam- 

 mar (t. ex. Lohelia) har den nämligen där svårt att fästa sig.^) 

 Isoetes' höjd växlar högst betydligt; på grnndt vatten 

 uppgår den ofta blott till några få cm. och äro bladen mer- 

 endels mer eller mindre starkt divergerande eller ntböjda — 

 ibland förekommer pa sådana ställen f. falcata Lge samt 

 småväxt I. echinosporum — på djupare ställen bli bladen 

 uppräta och kunna nä en längd af ända till 2 dm. 



Utanför annan högre växtlighet bilda ofta mossor och 

 characeer vidsträckta formationer. I synnerhet förekomma 

 de på dy eller gyttja i djupt vatten, men äro ej heller all- 

 deles uteslutna från sand- och grusbotten eller från grundare 

 ställen. 



De submersa mossorna äro alltid sterila. 



Anmärkas må, att de submersa mossorna äro torf bildande.^) 



Allmännast bland mossorna är AnibJystegium scorpiouJes, 

 h vilken i flertalet sjöar träffades i ymnighet och i de flesta 

 mossformationer var den dominerande arten. Ibland är dock 



1) Att Isoetcs så lätt lösgöres från bottnen, möjliggör för denna växt 

 ett egendomligt spridningssätt med tillhjälp af fiskar. Det är bland fiskare 

 tämligen allmänt kändt och äfven omnämndt i den vetenskapliga litteraturen 

 (se t. ex. Stenroos, Das Thierleben in Nurraijärvi-See. Acta Soc. pro fauna et flora 

 fennica. XVII. Helsingfors 1898, p. 22), att braxen (Ahramis brania), hvilken som 

 bekant lifnär sig af växtämnen och uppehåller sig vid bottnen, krafsar upp 

 Jsoe^es-individ, hvilka därefter simma omkring pä vattenytan. Ofta träffas 

 dylika lösgjorda individ ilanddrifna. På samma sätt Lohelia, fastän i mindre 

 skala; äfven Litorella, Ranunculus reptans och Pilularia (Toftasjön, den 

 kortbladiga formen) ha antecknats under liknande omständigheter. Tvifvel- 

 aktigt är väl, om de nämnda fanerogama växterna kunna vara betjänta af 

 det anförda spridningssättet; hvad däremot Isoetes angår, är det helt säkert 

 af betydelse, enär många sporangiebärande individ på detta sätt kringföras. 

 Äfven lösa blad af Isoetcs (hvaribland många .sporangiebärande) träffades i 

 drift (jfr Sernander, Den skandinaviska vegetationens spridningsbiologi. Up- 

 sala liJOl, pag. 46 och 177, och Ascherson & Graebner, Synopsis der Mittel- 

 europ. Flora. I. Leipzig 189G — 98, pag. 167); huruvida dessa kunna lösgöra sig 

 utan yttre hjälp före sporernas aifallande, har jag ej kunnat iakttaga. An- 

 märkningsvärdt är, att i Skirsjön, där Zsorfes-formatiouer ha stor utbredning, 

 påträftades en betydande drift, som till allra största delen bestod af Isoetes- 

 blad, men innehöll högst få hela individ. Vid efterforskningar befanns det, 

 att i Skirsjön fiskas gädda, mört, aborre, kräftor, hvaremot den eljest allmänt 

 förekommande braxen saknas. 



^) Sernander, Studier öfver den gotländska vegetationens utvecklings- 

 historia. Upsala 1894, pag. 37. 



