BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. III. N:0 7. 7 



mindre antal af former, tillhörande H. sparsifolium Lbg., äro 

 dock säkerligen af nordligare ursprung och hafva sina när- 

 maste släktingar i Härjedalen eller förekomma själfva där- 

 städes. Dessa sparsifolium- former utgöra ett karaktäristiskt 

 drag i den senblommande florans fysiognomi. I sammanhang 

 med förekomsten af detta element i fioran står nog, att en 

 del af områdets rigidum- former till habitus och karaktärer 

 luta något åt sparsifolium, och att således gränsen mellan 

 dessa kollektivarter är föga skarp. 



Rörande H ieracium-Horains karaktär i öfrigt kan först 

 och främst nämnas, att de former, som efter allt att döma 

 äro i högre grad utmärkande för trakten, äro jämförelsevis 

 många. Relativt hög frekvens tillkommer bland andra föl- 

 jande: H. marginulatum, tincticuspis, gilvocaniceps, expaUidi- 

 forme, calatJwrium, acidodontum, leucotrachelum, ceramotum 

 var. phrixolepis, amplificafum, constrictum, af hvilka de sista 

 ymnigt förekomma äfven i angränsande områden. Vidare bör 

 nämnas, att de sydligare subramosum- formerna antingen 

 saknas eller förekomma sparsamt; de ersättas af H. Schlyteri 

 och ett par sällsyntare former samt på sätt och vis äfven af 

 den ofvannämnda H. constrictum. Flertalet former äro utbil- 

 dade i en annan riktning, i det att de med mörka och starkt 

 glandelhåriga eller glan delprickiga holkar utrustade formerna 

 utgöra en betydande del, nära hälften, af silvaticum- och muro- 

 rum- gruppera a. 



Mer subjektiv är måhända den uppfattningen, att många 

 närbesläktade former förekomma parvis, liksom om en art 

 klufvit sig i tvänne. Dylika par äro H. eiimeces och stel oi- 

 des, insuccatiim och euthysanum, osmundaceum och argentimon- 

 tanum, ptycJiophyllum och alhovittatum, integratum och inte- 

 gratifrons, juncinescens och junciniforme, orhicans och camU' 

 rum, calatharium och Iceticeps, acroleucum och macrocentrum, 

 verniferum och amoenifrons, torpensc och galhanum. Förhållan- 

 det är emellertid ej af den art, att det kan anses utvisa en 

 artbildning i Wettsteinsk mening; ty dels äro formerna allt 

 för mycket differentierade, dels tillhöra de ej skilda geogra- 

 fiska områden. 



Af större intresse för studiet af artbildningen är det, att 

 många af områdets former måste uppfattas som geografiska 

 raser af närbesläktade former inom grannflororna, såsom H. 



