BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. III. N:0 7. 19 



Squamce exteriores paucee triangiilari-lineares subacutse, 

 marginibus floccis raris adspersse, ceterum vulgo efloccosse, 

 apice leviter comatulse; superiores parum nuraerosse (vulgo 

 16 — 18), bene a?quantes, lanceolato-lineares obtnsse — obtusius- 

 cnlcC (intimis paiicis interdum acutis exceptis), apice nudse v. 

 inconspicue comatulpe, ceterum efloccoscE subnitidse, in dorso 

 atrovirides, in marginibus dilutiores; oranes glandulis densis 

 mediocribus obtectte. 



Calathium luteum parvum, rare perfecte expansum, vulgo 

 20 — 25 mm. latum. Ligulce apice glabrae vel brevLssime 

 ciliolatöe; exteriores patentes — suberectse sat breves. Stylus 

 vivus sordide luteus. 



Vid första påseendet kan man knappast undgå att sam- 

 manställa denna form med H. diaphanoides Lhg, hvilken den 

 liknar i afseende på de tjocka bladens mörka färg och i nå- 

 gon mån äfven form, de svartgröna glandulösa holkarna och 

 den högväxta stjälken; egendomligt är också, att stjälkbladen 

 oftast äro 2, någon gång t. o. m. 3, så att man känner sig 

 frestad att hänföra formen till H. vulgata. Holkarna äro 

 emellertid betydligt mindre än hos H. diaphanoides, och blom- 

 ställningen är utbildad som hos flertalet H. silvatica af 

 gruppen subvulgatee. 



Den ända till omkring 80 cm. höga stjälken slutar i en 

 tämligen kort, men i följd af de långa, utspärrade och starkt 

 bågböjda grenarna ganska vid vippa; i äldre stadium blifva 

 t. o. m korgskaften af högre ordning nästan rätvinkligt ut- 

 stående. 



Rosettbladen äro på båda sidor ovanligt tätt håriga. 

 Största bredden befinner sig vanligen ofvan midten, i det de 

 yttre bladen äro elliptiskt omvändt äggrunda och rundtrubbiga, 

 de mellersta närma sig mer den aflånga formen, och de innersta 

 äro nästan tunglikt aflånga och endast kort tillspetsade. 

 Tandningen är grund och gles, ofvan bladets midt föga märk- 

 bar. Karaktäristiska äro i synnerhet hos de inre rosett- 

 bladen två smala, något framåt riktade, spetsiga tänder, 

 hvilkas ytterkant utgör en omedelbar fortsättning af den 

 vigglika basens basalkanter. 



Det nedre stjälkbladet är äggrundt — aflångt lansettlikt, 

 dock ofta med största bredden förlagd ofvan midten, vidare 

 är det skarpt, men ej långt spetsigt; basen och baständerna 



