30 K. JOHANSSON, ARCHIERACIUMFLORAN I SILJANSTRAKTEN. 



erbjuda. Bladens lifliga färg kontrasterar mot de af en blå- 

 svart färgnyans mörka holkarna och holkskaften; blomfärgen 

 är åter lifligt gnl liksom stiften. 



Bladen utmärka sig genom sin jämförelsevis stora bredd, 

 svaga tandning och sin upjjåt och nedåt nästan likformigt 

 hopdragna skifva. Grundtypen är således elliptisk-oval; de 

 yttersta bladen äro som vanligt bredare och försedda med m. 

 e. m. hjärtlik eller t. o. m. snedt spjutlik bas, de innersta 

 liksom stjälkbladet, då det sitter nedom stjälkens midt, ovala 

 — ovalt eller äggrundt lansettlika med helt kort spets. Tän- 

 derna äro hos de mellersta rosettbladen glest ställda, endast 

 några mm. långa, trubbigt deltaformiga eller likbent triangu 

 lära, ofta starkt utåt riktade; hos det innersta rosettbladet 

 och stjälkbladet utgöras tänderna af framåtriktade små uddar. 

 I följd häraf blir bladets omkrets ovanligt jämn och regel- 

 bunden. 



Vippan är kort, bred n. jämnhög samt m. e. m. mång- 

 blomstrig med tämligen långt akladium samt närmade och 

 bågböjda grenar, hvilkas öfre delar jämte korgskaften trots 

 den rikliga luddbeklädnaden äro svartaktiga af de täta och 

 små glandierna. Holkarna äro också ganska mörka af samma 

 skäl, men brokiga i följd af tämligen breda luddränder i 

 Ijällens kanter i synnerhet upp emot de småhåriga, utprägladt 

 purpurvioletta spetsarna. 



Holken har bredt äggrund, efter blomningen ganska tvärt 

 afskuren bas. Långfjällen äro oliklånga, uppåt tämligen smala, 

 men trubbade eller tvärt triangelformigt tillspetsade. 



Från alla mig bekanta silvaticuni-f ormer är denna väl 

 begränsad. Visserligen halva såväl bladen genom sin svaga 

 tandning som holkarna viss likhet med H. ohtusidens Dahlst. 

 exs. Från denna skiljes emellertid H. fincUcuspis genom bla- 

 dens form och färg samt deras smalare tänder, genom bredare 

 och något kortare, af finare glandier klädda holkar, genom 

 uppåt smalare, i spetsen starkt violetta holkfjäll, som i kan- 

 terna äro täckta af finare och skenbart mer djupt sittande 

 ludd. I af seende på holkfjällens utseende liknar den nu be- 

 skrifua formen något H. paramaurum K. Joh., men beklädna- 

 den är i alla afseenden finare, korgskaften mörkare, bladen 

 bredare och stiftet gult till skillnad frän den sistnämnda. 



Bland Hieracia vulgata finnes en med //. tincticuspis ana- 

 log form, nämligen H. diaphanum Fr. Holkarnas byggnad, 



