BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 2S. AFD. III. N:0 7. 47 



vanligen blott på ena sidan en enda mindre tand, hvilken 

 likväl är tillräckligt stor för att göra bladbasen osymmetrisk. 

 Men stundom saknas de stora bashörntänderna, och den vigg- 

 lika (eller äfven afrnndade) basen bär då några få osym- 

 metriskt ställda, framåt krökta tänder. I öfrigt äro tänderna 

 korta, glesa och framåtriktade, ehuru merendels trubbiga. 

 Beklädnaden är gles, i det bladens öf versida är nästan glatt; 

 äfven skaften äro mindre tätt håriga än hos silvatica i all- 

 mänhet. 



Vippan är mångblomstrig; grenar och korgskaft äro mycket 

 smala, i början utstående, sedan tämligen starkt bågböjda, 

 till färgen mörka af de talrika, under holkarne ytterst tätt 

 hopade små och svartaktiga glandierna. En eller två raka 

 och nästan uppräta grenar äro vanligen långt allägsnade från 

 den öfriga vippan. 



Holkarna påminna genom de smala, upptill jämnbreda, 

 i allmänhet trubbiga fjällen om H. suhcrassum Älmqu., men 

 de äro betydligt smalare än hos sistnämnda form, nämligen 

 blott omkring 5 å 5,5 mm. tjocka. De äro också ganska 

 korta, så att de ytterst små, svartaktiga holkarna äro syn- 

 nerligen karakteristiska för växten. Fjällens beklädnad ut- 

 göres af korta, mörka, i synnerhet på holkbasen ytterst tätt 

 sittande glandier samt enstaka (eller på primärholken någon- 

 gång t. o. m. strödda) mörka och korta hår; vidare af ganska 

 lina, enstaka eller glest strödda och föga märkbara stjärnhår. 

 Endast ytterfjällens kanter äro något rikligare försedda med 

 stjärnhår. Fjällens spetsar äro oftast l)runaktigt färgade och 

 alltid försedda med lin, föga framträdande hårtofs. Genom 

 holkarnas ringa storlek, fjällens form och delvis beklädnaden 

 blir därför denna form analog med H. glancovirens Dahlst. 



Kalatierna äro medelstora; stiften i lefvande tillstånd 

 smutsgula eller svagt livescenta. 



Boda: Västanå ängar väster om Styggforsän, flerstädes 

 på Lenåsen och Silfverberget, löfäng nedom Boda kyrka. 

 Måttl. 



H. junciniforme n. 



Tafl. II. Fig. 7. 



A H. juncinescente cui maximam affinitatem prsebet se- 

 (j^uentibus notis differt. 



