BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 2S. AFD. III. NIO 7. 75 



rectis patentibus vel bene falcatis profunde dentatis — pin- 

 natifidis. 



Änthela vulgo parva, ramis superioribiis longis superanti- 

 bus patentibus v. erecto-patulis + approximatis (sed non nm- 

 bellatis), inferioribus + erectis, omnibus glandulas minutas 

 raras — sparsas gerentibus, + sabtomentellis. Pedicelli cum 

 acladio 20 — 40 mm. longo sparsim — densiuscule glandulosi, 

 albo-tomentosi. 



Involucra + Isete cano-viridia variegata, basi obsciiriora, 

 ceterum robusta, 6,5 — 7 mm. lata et 12 — 12,5 mm. longa. 



SquamcB perspicue imbricatse; exteriores sat obscure vi- 

 rides angustee, in apicem obtusulum paullulum attenuatfe, 

 glandulis brevibus et mediocribus atroviridibus sat densis — 

 densis obtectee, in dorso sparsim — densiuscule stellatse, in 

 marginibus canofloccosse, ajiice albocomosse; intermedi(B a basi 

 sat lata in apicem obtusiusculum parum attenuatse, Isete vi- 

 rescentes, dorso obscure fusco-virides, glandulis mediocribus 

 sat densis, floccis in dorso sparsis, apicem comosum versus et 

 in marginibus densis obtectse; interiores obtusiuscultie, — sub- 

 acutse dilutius virescentes, minus glandulosee et stellattS, sub 

 apicem albo-comatum floccis albis sat late marginatffi. 



Ccdathium magnum 40 — 46 mm. latum, luteum, bene ra- 

 dians. Ligulte apice glabrte. Stylus mere luteus. 



Denna synnerligen vackra form bar åtskilliga likheter 

 med H. ccesiomurorum Lbg., men visar sig genom holkarnas 

 och kalatiernas byggnad höra till H.porrigens Älmqu. (DaJdst.) 

 i vidsträckt mening. E.osettbladen äro fasta, men ej tjocka, 

 till färgen lifligt gräsgröna med svagt blåaktig anstrykning. 

 Tandningen är hos de mellersta och inre rosettbladen samt 

 hos stjälkbladen mycket djup. Tänderna äro tämligen få, 

 parvis likformiga, smala, t. o. m. jämnbreda, snedt framåt rik- 

 tade, men endast föga krökta, åtskilda af långa, svagt kon- 

 kava — raka eller vid bladets midt t. o. ra. konvexa mellan- 

 kanter, de nedersta tänderna sitta något tätare med hak- 

 formiga mellankanter, hvarjämte smala fristående tänder 

 vanligen förekomma nedåt de mellersta och inre rosettbladens 

 skaft. Stjälkbladen äro nästan alltid två, det nedre stort 

 och försedt med vingadt skaft, det öfre helt litet, oskaftadt 

 och m. e. m. braktéartadt. Det nedre har långt utdragen, 

 nästan helbräddad, upptill något aftrubbad spets, hvarigenom 



