76 K. JOHANSSON, ARCHIEEACIUMFLORAN I SILJANSTRAKTEN. 



största bredden (stundom 5 cm.) kommer att bli belägen långt 

 nedom midten. Hårbeklädnaden är hos bladen gles; däremot 

 äro båda sidorna tydligt stjärnhåriga i synnerhet mot kan- 

 terna samt på medelnerven. 



Holkarna hafva tydligt tegellagda fjäll och påminna ge- 

 nom sin brokiga beklädnad något om H. ccesiomiiroriim. Men 

 korgen är mera glesblommig med långa, radierande liguler; 

 fjällen äro smalare och något längre, mera gröna samt sakna 

 hår. Beklädnaden utgöres således af medellånga och korta 

 svartgröna eller svarta, täta glandier samt ludd som på 

 fjällens ryggar är jämnt och något glest utspridt, men i 

 kanterna är rikligare, så att en tämligen bred och tydlig, 

 hvitaktig luddrand uppstår; denna är bos de gröna inre 

 fjällen inskränkt till fjällens öfre del nära den rikt små- 

 håriga spetsen. 



De mycket stora, vackert gula kalatierna se ut alldeles 

 som hos H. IcEticeps Dahlst. Likaså de rent gula stiften och 

 märkena. 



Bland släktingarna till den nu beskrifna formen märkas 

 å ena sidan de mängbladiga H. resiipinatum Almqu. ooh H. 

 ])ectinosum Dahlst., å andra sidan H. orthocolon K. Joh. och 

 framför allt H. IcBticeps Dahlst. H. orthocolon skiljes utan 

 svårighet genom små kalatier och brungrönt stift. Närmast 

 af alla står H. loiticeps, från hvilken H. calatharium afviker 

 genom smalare och något litet glaucescenta blad, hvilka nästan 

 aldrig i friskt tillstånd visa någon rodnad, mer tätt sittande 

 och mer framåt riktade, smalare, men ej så hvasst spetsiga 

 bladtänder, gröfre holkar, hvilka i följd af det mot fjellens 

 spetsar och kanter hopade luddet synas mer brokiga och icke 

 som hos H. Iceticeps upptill gröna, mycket talrikare glandier 

 pä holkskaften och total frånvaro af enkla hår på holkarna. 

 Det för särskiljandet af dessa båda former mest användbara 

 kännetecknet är holkarnes och holkskaftens beklädnad. Men 

 likheterna äro så öfverväldigande. att jag ej skulle vågat 

 uppställa denna nya form såsom sid oordnad till H. Iceticeps, 

 om jag ej sett båda växa på samma växtställen om hvar- 

 andra eller i hvarandras närhet dels i Helsingland (vid 

 Ofvanåker), dels på flera ställen i Dalarnes silurområde. 



Rättviks och Boda socknar: tämligen allmän, ända till 

 Norra Ockran; Skattimghyn; Or sa: Aberga, Stenbergsbyn, 

 Fryksås fäbodar; Mora: Färnäs; Sollerö. — Utom området: 



