88 K. JOHANSSON, ARCHIERACIUMFLORAN I SILJANSTRAKTEN. 



Genom holkens ringa längd samt genom dess färg och 

 beklädnad erinrar följaktligen denna form också om H. glau- 

 covirens Dahlst. 



Boda: Västanå, Lenåsen, Silfverberget, Osmiindsberget, 

 fäbodarna vid N. Ockran. Matti. — Utom området har jag 

 sett denna form i Helsingland vid Ofvanåker och Edsbyn. 



H. glaucovirens Dahlst. 



Dahlst. in Stenstr. Värml. Anbier. p. 55. — Dahlst. Bidr. III. p. 169. 



Boda: Västanå ängar, Len åsen, Osmundsberget. Måttl. 

 — spårs. 



H. pseudodiaphanum Dahlst. 



Dahlst. Bidr. III p. 172 (sub H. diapban. Fr.). 



Orsa: Aberga. Tämligen spårs. — De tillvaratagna exem- 

 plaren äro något bredbladigare än den vanliga formen. 



H. lepidulum Stenstr. 



stenstr. Värml. Arcbier. p. 50. 



Tämligen allmän i BättviJc och Boda; Ove: Dalbyn; 

 Orsa: Mickelvål. Spårs. — Afven inom Leksands gräns nära 

 Rättvik. 



H. lepidiceps Dahlst. 



Dahlst. Bidr. III p. 128. 



Ehuru ej ännu anträffad inom det här afsedda området, 

 upptages denna form, emedan den förekommer dels i trakten 

 af Bjvirsås ej långt från Lustebo anhaltstation, dels i Svärdsjö, 

 Borgärdet (enl. ex. af G. Hellsing). 



Afven denna form är ensidigt utbildad och utgör en svagt 

 utpräglad ras (f. pcnmdum n. f.) af de sydligare formerna. 

 Holkarna äro något längre än hos den på ofvannämda ställe 

 beskrifna formen, primärholken 10,5 — 12 mm., men däremot af 

 samma bredd (5 — 6 mm.). Häri öfverensstämmer dalaformen 



