BIHANG TITL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. APD. III. NIO 7. 95 



3) från Sätra i Rättvik. Holkfjäll smalare än hos de 

 öfriga; holkens och skaftens beklädnad af små glandier och 

 tämligen korta hår rikare än hos nedanstående rar. orcsigo- 

 num, eljes som hos denna. Stjälkbladen t. o. m. 7 — 8. Mörkt 

 stift. 



4) från Silfverberg i Boda s:n. Holkfjäll breda, något 

 blekt kantade, med rik beklädnad som hos föregående. Stjälk- 

 l)laden smalare än hos de (ifriga, oftast 3 — 4, rosettbladen få, 

 men persisterande. Närmar sig H. suhrigidum Älmqu. 



Mer skikl och bättre känd är följande, som jag funnit 

 på flera lokaler, alla belägna på l)ergåsen Lenåsen — Silfver- 

 berget och på Osmundsberget: 



var. oresigonum n. var. 



Foliis rosnlaribns latioribus vulgo persistentibns; pilis 

 pedieellorum tenuioribus, glandulis minutissimis parum conspi- 

 cnis raris ( — sparsis); involucro paullo breviore, pilis vulgo 

 sparsis, glandulis minutis + densis obtecto, sed glandulis 

 longioribus destitnto; squamis superioribns magis vire- 

 scentibus minus obtusis — a forma primaria hsec varietas 

 diversa est. 



De i allmänhet fortvararande rosettbladen äro vid blom- 

 ningstiden 2 eller t. o. m. 3; alla bladen hafva vanligen något 

 större bredd än hufvudformens. Holkens bredd är omkring 

 6 mm,, men längden sällan öfver 11,5, ofta blott 10 — 11 mm. 

 Fjällen äro lika breda som hos hufvudformen, men mindre 

 trubbiga; de inre stundom hastigt hopdragna till en kort, 

 småtrubbig spets; härigenom afviker denna varietet skarpt 

 från H. suhanfractum. Den närmar sig i stället till H. orbo- 

 lensc Stenstr. särskildt genom de inre fjällens ljusare, grön- 

 aktiga färg. Korgskaften bära endast enstaka — spridda, 

 ytterst fina, glandier samt spridda fina hår. Afven holkens 

 beklädnad är finare än hos hufvudformen. Längre glandier 

 saknas alldeles, och de kortare som finnas sitta sällan så tätt 

 som hos denna. Däremot äro håren talrikare, m. e. m. strödda. 

 Stjärnhåren äro ej fullt så små som hos hufvudformen och 

 fjällens spetsar äro ej så tydligt märkta med en hvit ludd- 

 tofs. 



