BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. III. N:0 7. 97 



H. acroleucum Stenstr. 



Stenstr. Värml. Arcliier. p. 55. 



Tämligen allmänt, men vanligen sparsamt. Bättvik: från 

 Leksandsgränsen till Östbjörka och Blecket; Boda: Lenåsen, 

 Silfverbergs fäbodvall vid N. Ockran, Osmnndsberget; Ore: 

 Dalfors bruk; SJcattungbyn; Or sa: Kallmora, Orsa kyrkby, 

 Fryksås; 31ora: Färnäs; Sollcrö: allmän. 



H. macrocentrum K. Joh. 



H. acroleucum Stenstr. var. macrocentrum K. Joh. Nya Årchier. p. 5G. 



Sedan jag nu sett denna form på en ny lokal, där den 

 växte jämte H. acroJeucutn Stenstr., kan jag ej längre upp- 

 taga den som varietet af den senare, utan betraktar den som 

 själfständig form. 



Habituellt framträder olikheten mellan dessa former redan 

 genom färgen. H. niacroccittruni är mörkare till blad och 

 holkar; egentligen gäller detta endast bladens undersida, som 

 ej är mycket ljusare än den öfre. Primärholkarna äro 5,5 — 6,6 

 mm. breda och omkring 11 eller 11,5 mm. långa; de äro så- 

 ledes relativt något kortare än hos H. acroleucuni}) 



Holkbasens genomskärning visar ej en så afrundad bas- 

 linje som hos sistnämnda art, utan utgöres af en figur, be- 

 gränsad af fyra nästan räta linjer, de nedre bildande en 

 trubbig, de öfre (ej hoplöpande) en spetsig vinkel, således den 

 figur, som i fråga om bladform af gammalt betecknas med 

 rutfornii;! (rhoinhcus). Denna holkform hör till de vanligaste 

 bland Archieracier. 



Slutligen är stiftet i friskt tillstånd grönbrunt, t. o. m. 

 ganska mörkt. 



Orsa: Kallmora, på en torr äng ofvanför landsvägen; 

 Mora: Färnäs by. Måttl. — talr. 



^ De i Stenstr. Värml. Arclner. angifna måtten gälla uppenbarligen vid 

 denna art liksom i allmänhet sekundära holkar, som äro afsevärdt mindre än 

 primärholken. 



7 



