110 K. JOHANSSON, ARCHIERACIUMFLORAN I SILJANSTRAKTEN. 



albotomentosi, pilis sat brevibus tenuibus glandiilisque minTitis 

 raris — sparsis (v. sub anthela usque densiusculis) obsiti. 



Tnvolucra obsciire viridia ob floccorum iiiopiam superne ± 

 nitescentia, basi ± ovata, postea late coiiico-ovata, deorsum 

 subtruncata, sat brevia, 4,5 — 5,5 mm. lata et (10 — )11 — 12 ram. 

 longa. 



Squamce omnes ± triangulares, exteriores breves obtiisee, 

 superiores latiusciilee sequaliter angustatse in apicem nudum 

 + acutiim vel apnd squamas superiores tegeiites obtusiuscii- 

 Inm, omnes (intimis exceptis) glandulis tenuibus minutis et 

 pilis tenuibus brevibus apice vitreis sparsis (v. interdum + 

 densiusculis) obsitcie; exteriores atrovirides floccis minutis 

 raris — sparsis adspersse, superiores fere eHoccostB usque 

 nudflB et + nitentes, in dorso atrovirides, in marginibus latis 

 sordide virescentes. 



Calafhiuni luteum parvum, 25 — 30 mm. latum. Ligulce 

 apice glabrte. Stylus fusco-hispidulus. 



Till sitt allmänna utseende är den nu beskrifna formen 

 så lik //. suhanipliatum Dahht.^ att den tillräckligt karak- 

 täriseras genom angifvande af de väsentligaste skiljaktig- 

 heterna. Hos den förra är stjälkbladens bas sålunda smalare, 

 ej öronflikad eller omfattande, och bladets öfre del är mer 

 smal och utdragen; hos alla bladen är tandningen mindre 

 framträdande, i synnerhet därigenom, att tänderna äro sma- 

 lare än hos den senare formen. Vidare är vippan mång- 

 blomstrig, ofta mycket yfvig, akladiet längre (vanligen 2 — 

 4 cm.). Holkarnas fjäll äro ej fullt så breda som hos H. 

 stihdDipIiafum, och fjällens kanter äro ljusare, m. e. m. oklart 

 och dunkelt gröna, h varigenom hela holken blir mindre mörk. 

 Beklädnaden i intiorescensen är mer blandad, i det den på 

 de hvitluddiga holkskaften utgöres af korta hår och ganska 

 små glandier, hvilka hvar för sig äro glesa — strödda eller 

 under holken något tätare, sä att än håren, än glandierna 

 äro öfvervägande, ehuru bägge slagen alltid finnas. Hol- 

 karna hafva samma slags beklädnad af hår och glandier som 

 skaften, och sålunda mera här och mycket finare glandier än 

 hos II. suhdiiipliatum. Strödda stjärnhår sitta på holkens 

 nedre del, men nästan inga på den öfre; och skaftens hvita 

 ludd går ej så högt upp på holkbasen som vanligen är fallet 

 hos den sistnämnda formen. 



