BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HAXDL. BAXD 28. AFD. III. N:0 7. 113 



Bladen hos denna form äro ntmärkta genom sin mörka 

 men likväl i gult stötande färg, hvartill kommer, att öfre 

 sidan hos exemplar, som växa på solöppna ställen, plägar bära 

 mörka, nästan svartbruna fläckar. En annan i ögonen fal- 

 lande egendomlighet är, att alla eller de flesta bladen äro 

 trubbiga, ehuru rätt smala. Af ven detta framträder mest hos 

 exemplar från öppna ståndorter. Rosettbladen hafva vanligen 

 sin största bredd ofvan midten; de mellersta och inre äro af- 

 långt eller tunglikt ända till smalt lansettlika med småningom 

 afsmalnande bas. Tandningen är gles och tämligen jämn, men 

 sträcker sig ej mycket ofvan bladets midt; tänderna äro hos 

 de yttre bladen mycket trubbiga, m. e. m. bågformiga, hos de 

 inre mindre trubbiga, mer krökta, stundom nästan klolika, 

 åtskilda af svagt konkava mellankanter. De nedre stjälk- 

 bladen äro också vanligen bredast ofvan midten, till formen 

 m. e. m. tunglikt lansettlika, kort skaffade med nedlöpande 

 skifva, nedom midten glest bukttandade, ofvan midten för- 

 längda i en mycket bred, helbräddad och trubbig (t. o. m. 

 nästan tvärhuggen) spets, mera sällan (hos storväxta exem- 

 plar) afsmalnande till en aftrubbad spets. De öfre stjälk- 

 bladen, som äro korta och oskaftade, hafva visserligen i all- 

 mänhet största bredden nedom midten, men på små växta, 

 bredbladiga individ kan största bredden vara förlagd närmare 

 ■den då mycket trubbiga spetsen. Tandningen är tätare och 

 mer framåtriktad. 



Holkarna hafva nedtill grönsvart färg, men äro brokiga 

 af långfjällens breda, gulaktigt gröna kanter. Fjällen äro i 

 allmänhet trubbiga, hos kortare holkar mera, hos längre 

 mindre; de inre äro dock stundom hopdragna till en kort, ej 

 hvass spets; af de innersta kan ett eller annat vara tydligt 

 spetsigt. Beklädnaden utgöres af långa, tätt sittande har 

 med tjock, svart basaldel och lång, klar, hvit spets samt små, 

 men robusta m. e. m. gulknappiga. sparsamma eller strödda 

 glandelhår. Stjärnhår sitta mycket glest på ytterholkfjällens 

 ryggar, men bilda i kanten en enkel, nästan sammanhängande 

 rad af ljus färg. På långfjällen äro stjärnhåren knappt märk- 

 bara, h varför dessa fjäll visa sin egen färg, på ryggen grön- 

 svart, i kanterna gulaktigt eller gråaktigt grön. De inre 

 fjällen äro nästan helt och hållet grönaktiga, hvarför holkens 

 öfre del bryter af mot den nedre mörka. 



8 



