116 K. JOHANSSON, ARCHIERACIUMFLORAN I SILJANSTRAKTEN. 



Anträffad i Härjedalen: Lillherrdal vid Forsbron. 



Ofvanstående beskrifning och redogörelse för fyndorter 

 hafva blifvit meddelade af H. Dahlstedt. Hvad dalaformerna be- 

 träffar, har jag funnit dem tämligen variabla, men alltid lätt 

 igenkännliga. Bladen äro lifligt och klart gröna med skarpt 

 framträdande hvit färg hos medelnerven, normalt eller någon 

 gång något tätare håriga, långt cilierade. Rosettbladen äro 

 kort skaffade, vid basen djupt tandade eller osymmetriskt 

 parflikiga, oftast- med fria tänder på skaftet. Stjälkbladen 

 vanligen 2 — 4, de nedre stundom kort vingskaftade, de öfre 

 oskaftade och med bred och tvär bas fogade till stjälken och 

 skenbart svagt omfattande, korta och breda, skarpt tandade 

 eller sågade, ofta nedtill parflikiga. 



Holkarna äl-o långa, primärholken ofta omkring 14 mm. 

 i längd, 6 — 7 mm. i bredd, och af karaktäristisk smalt ägg- 

 rund form, nedåt afslutade med nästan snurrlikt afsmalnaude 

 bas; de äro grönbrokiga i följd af holkfjällens blekgröna kan- 

 ter, hvilka tvärt bryta af mot den eljest svartgröna grund- 

 färgen. Långfjällen i början långt öfverskjutande de out- 

 slagna blommorna, äro smala, nästan triangulärt lansettlika, 

 långt utdragna i en smal, hvass eller något aftrubbad spets, 

 som hos de inre fjällen är lifligt och ljust grönaktig eller 

 endast utefter midten märkt med en mörk längdstrimma. 

 Beklädnaden utgöres af rätt täta, korta eller på sin höjd 

 medellånga glandier och nästan lika talrika hår samt på de 

 yttre och mellersta fjällen strödda, mot kanterna talrikare 

 stjärnhår. 



Kalatierna äro radierande, stora (40 mm. i diameter eller 

 därutöfver), af vackert och klart gul färg (luteus). Stiftet 

 är vid blomningens början rent gult, men blir sedan mörkare 

 så att det t. o. m. kan vara grönbrunt; oftast bibehålla dock 

 märkena rätt väl sin gula färg. 



I alla soclinarna är denna form allmän. Individfrekven- 

 sen: måttlig. 



Merendels äro bladen glest och ojämnt tandade eller fli- 

 kade, stjälkbladen oftast 2 till antalet, och den vanliga for- 

 men närmar sig sålunda var. subpinnatifidum. Samma form 

 eller modifikation har jag sett vid Ludvika i södra Dalarne, 

 i Helsingland samt i Västmanland vid Norberg och Grryt- 

 hyttehed. 



