BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. III. N:0 7. 125 



apicem sat obtnsum ( — acntiusculum) sensim angustatcB, intima; 

 paiiCcfi interdum triangalares acutee. 



Ccilafhiii'))/ magniim 35 — 40 mm. latiim radians, intense 

 luteum. LigulcB apice glabrse, marginales iiisequales. Styhis 

 fusco-hispidulus ± fuligineus. 



Denna högst egendomliga form närmar sig i vissa afse- 

 enden gruppen Foliosa Fr. Stjälkbladen äro emellertid ej 

 synnerligen talrika, sällan flera än 4 eller 5. Rosettbladen 

 kunna visserligen vid blomningstiden vara bortvissnade, men 

 i de flesta fall kvarsitta ett eller två friska, det yttre om- 

 vändt äggrundt eller aflångt, det inre ovalt aflångt — lansett- 

 likt, båda vanligen trubbiga. Stjälkbladen äro ovanligt långa, 

 så att de ofta äro betydligt längre än mellanlederna; de nedre 

 ofta kortskaftade, m. e. m. lansettlika med största bredden 

 vid eller något nedanför midten, utdragna i en aftrubbad 

 (eller t. o. m. rundtrubbig) spets. De öfre, som utan gräns 

 öfvergå i braktéer, och af h vilka ett eller flera stödja vipp- 

 grenar, äro bredast nära l)asen och äro där hastigt hopdragna 

 till en bred vidfästningsyta, i följd hvaraf bladen vid hastigt 

 påseende synas svagt stjälkomfattande. Dessa blad äro långt 

 utdragna i en helbräddad, vanligen smal spets. Det mest 

 egendomliga är, att små braktéliknande blad pläga förefinnas 

 på blomställningsgrenarna till och med i föga sammansatta 

 vippor. Härigenom uppkommer, som sagdt, någon likhet med 

 en del fjällhieracier. Men då formen måste hänföras till 

 Hieracia ruhjata, så får den sin plats i närheten af sådana 

 ramosum-typer som H. (lalhauifoUiim Dahlst. Vippans utbild- 

 ning är åtminstone analog med den, som förekommer hos de 

 mest greniga individ af gotländska former, som af H. Dahl- 

 stedt sammanförts till en egen typ. 



Bladens tandning är grund; de yttre rosettbladen äro 

 obetydligt småtandade; de inre samt de närmaste stjälkbladen 

 bukttandade af trubbiga tänder och m, e. m. konkava mellan- 

 kanter. A de öfriga stjälkbladen sitta nedom midten några 

 glesa m. e. m. klolikt framåtkrökta tänder; de öfversta bladen 

 äro dock ofta helbräddade. Alla bladen äro mycket ljusa till 

 färgen, på undersidan nästan kålfärgade. Färgen framträder 

 tydligare därigenom, att de äro alldeles glatta eller blott 

 beströdda med enstaka korta hår på öfversidans yttre delar 

 och på undersidan. Äfven medelnerven och skaften ha endast 



